ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 липня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/1634/24

Головуючий у першій інстанції Бузунко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/955/24

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 08 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення правдивих доказів, -

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просила встановити факти: 1) чи дійсно відповідачі у період з 1985 року по 1991 роки постійно проживали в с. Нічогівка Чернігівського району, відвідували в цьому селі дошкільний заклад та школу, вели господарство та обробляли земельну ділянку; 2) у якому колгоспному дворі були зареєстровані відповідачі у період з 1985 по 1991 роки в будинку АДРЕСА_1 ; 3) від якого спадкодавця ОСОБА_5 чи ОСОБА_6 успадковує спадщину відповідачка ОСОБА_2 та в якій частці; 4) чому ОСОБА_6 за свого життя не оформила у власність колгоспний двір по АДРЕСА_1 ).

Ухвалою Козелецького районного суду від 08 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення правдивих доказів повернуто позивачці.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи ухвалу незаконною, просить її скасувати та призначити справу для розгляду по суті позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, повернувши позовну заяву, фактично позбавив позивачку можливості встановити обставини, необхідні для успадкування частки у колгоспному дворі по АДРЕСА_2 , яким відповідачі незаконно користуються протягом тривалого часу.

Скаржниця зазначає, що звернулася з даним позовом для отримання за допомогою суду необхідних письмових доказів на підтвердження відповідних фактів, оскільки можливості отримати такі відомості самостійно вона не має. Не зважаючи на це, суддя Бузунко О.А. намагається звинуватити позивачку у надмірному втручанні в особисте життя ОСОБА_6 та її дітей відповідачів у справі, що може свідчити лише про її небажання розглядати заявлені позовні вимоги.

Наголошує на тому, що має пряму причетність до колгоспного двору по АДРЕСА_2 , у той час як відповідачі у судовому порядку отримали право на спадщину у колгоспному дворі по АДРЕСА_3 .

Відповідачами відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, враховуюче наступне.

Дійшовши висновку про необхідність повернення позовної заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що за змістом поданої позивачкою уточненої позовної заяви указані в ухвалі суду від 22 квітня 2024 року недоліки останньою не усунуто.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що у квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просила встановити факти: чи дійсно відповідачі у період з 1985 року по 1991 роки постійно проживали в с. Нічогівка Чернігівського району, відвідували в цьому селі дошкільний заклад та школу, вели господарство та обробляли земельну ділянку; 2) у якому колгоспному дворі були зареєстровані відповідачі у період з 1985 по 1991 роки в будинку АДРЕСА_1 ; 3) від якого спадкодавця ОСОБА_5 чи ОСОБА_6 успадковує спадщину відповідачка ОСОБА_2 та в якій частці; 4) чому ОСОБА_6 за свого життя не оформила у власність колгоспний двір по АДРЕСА_1 ) (а.с. 1-2).

Ухвалою Козелецького районного суду від 22 квітня 2024 року указану позовну заяву залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, зокрема, зазначено, що заявницею не вказано, на захист якого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу вона звертається до суду; не вказано, як всі обставини, про які іде мова в позовній заяві, стосуються її прав, за захистом яких вона звертається до суду; не зазначено район та область проживання відповідача ОСОБА_2 ; не наведено, з якою метою позивачка просила встановити факти та яке значення вони мають для відновлення її порушеного чи оспорюваного права (а.с. 7-9).

На виконання цієї ухвали ОСОБА_1 надано уточнену позовну заяву (а.с. 12-15), зміст якої є майже аналогічним зі змістом первісної позовної заяви. Крім переліку фактів, які просить встановити позивачка, позов містить оцінку дій та висновків судді при винесенні ухвали від 22 квітня 2024 року про залишення позовної заяви без руху, які, на думку ОСОБА_1 , викликають сумніви у її неупередженості та об`єктивності.

Дійшовши висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції послався на неусунення нею недоліків, указаних в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право кожного на розгляд його справи судом передбачено також п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Це право може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим, зокрема, ст. 175, 177 ЦПК України.

Позовна заява повинна містити, в тому числі, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви (п. 4, 5, 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України).

Тобто, в позовній заяві має міститися посилання на те, до кого пред`явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правові підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини. Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Частина 5 ст. 177 ЦПК України визначає, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази, позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст. 175, 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За приписами ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що заявлені в позові вимоги мають стосуватись конкретного відповідача (відповідачів) і направлені на усунення негативних наслідків від його (їх) протиправних дій, які полягають у невизнанні, оспорюванні або порушенні прав та законних інтересів позивача.

Правову категорію "зміст позовних вимог" слід розуміти як дію суду, про вчинення якої позивач вимагає ухвалити судове рішення, що спрямована на задоволення певної матеріально-правової вимоги. Зважаючи на те, що рішення суду завжди спрямоване на захист конкретного суб`єктивного права, зміст позовних вимог не може бути абстрактним чи містити певні умовні категорії і повинен формулюватись максимально чітко і зрозуміло, оскільки від якості позовної заяви, юридично правильного змісту позовних вимог, зазначення способу судового захисту залежить швидкий і ефективний розгляд справи.

Зміст та обсяг порушеного права та виклад обставин, якими воно підтверджується, у кожному конкретному випадку можуть бути різними, але поряд з цим принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові рамки події порушення, нормативне регулювання спірних правовідносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне із обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Вирішуючи питання відповідності позовної заяви ОСОБА_1 вимогам, передбаченим ст. 175, 177 ЦПК України, суд першої інстанції визначив наступні недоліки позовної заяви, викладені в ухвалі від 22 квітня 2024 року: не вказано, на захист якого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу позивачка звернулася до суду; не зазначено, як викладені в позовній заяві обставини стосуються прав, за захистом яких вона звертається до суду; не указано район та область проживання відповідача ОСОБА_2 ; не наведено, з якою метою позивачка просить встановити факти та яке значення вони мають для відновлення її порушеного чи оспорюваного права; не надано та не зазначено жодного доказу на підтвердження викладених вимог.

Апеляційний суд погоджується з мотивами ухвали про залишення позову без руху. Зокрема, щодо того, що заявлені ОСОБА_1 вимоги та підстави позову сформульовані нечітко, що не дає суду можливість визначити предмет спору та нормативне регулювання спірних відносин.

Обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти з настанням яких суб`єкти права вступають між собою у спірні правовідносини.

Отже, позовні вимоги і обставини в їх обґрунтування мають викладатися лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, складають підставу позову. Підстава позову перебуває у нерозривному логічному взаємозв`язку із змістом позовних вимог (з предметом позову). Виклад обставин підстави позову необхідний для визначення тотожності позову та визначення предмета доказування в спорі між сторонами.

Зазначені заявницею підстави позову викладені таким чином, що не дозволяють прослідкувати взаємозв`язок із заявленими ОСОБА_1 вимогами. Вказані недоліки є суттєвими та такими, що не дозволяли суду першої інстанції відкрити провадження у справі та розглянути її з дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства.

Як вбачається з уточненої позовної заяви, ОСОБА_1 відповідачами у даній справі визначила ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Однак всупереч вимогам п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України зі змісту сформульованих нею позовних вимог не вбачається, до кого конкретно вони заявлені, яким відповідачем яке саме право чи інтерес позивачки та в який спосіб порушено. Уточнена позовна заява не містить структурованого викладу обставин, на яких ґрунтуються позовні вимогою, а є довільним викладенням її міркувань з приводу обставин, що можливо були предметом іншого судового розгляду.

Твердження скаржниці про те, що у поданій позовній заяві достатньо аргументів, обґрунтувань, доказів про порушення законодавства відповідачами, апеляційний суд відхиляє, оскільки зазначене не звільняє позивача від обов`язку чітко і зрозуміло викласти заявлені вимоги. Обов`язок по визначенню (формулюванню) позовних вимог, з якими особа звертається до суду за захистом своїх прав на етапі подання позовної заяви процесуальним законодавством покладено саме на позивача, саме для цього законодавцем визначено вимоги до позовної заяви, що міститься в ст. 175 ЦПК України. Апеляційний суд також зауважує, що цей обов`язок не може бути перекладено на суд, оскільки саме позивач є зацікавленим в ефективному захисті прав та ефективному здійснені судочинства за його позовною заявою.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неусунення ОСОБА_1 недоліків, указаних в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 22 квітня 2024 року, у зв`язку з чим повернув позов заявниці. Такий висновок суду, на переконання апеляційного суду, не є звуженням прав позивачки чи її дискримінацією, оскільки на законодавчому рівні закріплені державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги.

Позивачка є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с. 44 зворот).

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про безоплатну правничу допомогу» безоплатна правнича допомога це правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел. Правнича допомога це надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення. Правничі послуги надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правничої допомоги та медіації.

Згідно зі ст. 3 Закону право на безоплатну правничу допомогу гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правничу допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правничу допомогу у випадках, передбачених цим Законом.

За змістом ст. 13 Закону безоплатна вторинна правнича допомога вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя. Безоплатна вторинна правнича допомога включає такі види правничих послуг: захист; здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; складення документів процесуального характеру.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про безоплатну правничу допомогу» право на безоплатну вторинну правничу допомогу мають певні категорії фізичних осіб, у тому числі, особи з інвалідністю, які отримують пенсію або державну соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» і «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», у розмірі, що не перевищує двох прожиткових мінімумів для працездатної особи, - на всі види правничих послуг, передбачених ч. 2 ст. 13 цього Закону.

Ураховуючи те, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, у разі, якщо вона не володіє спеціальними знаннями в юридичній сфері, заявниця має право реалізувати гарантоване їй державою право на надання безоплатних правових послуг (зокрема, складання документів процесуального характеру) за рахунок Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел. Для реалізації своїх прав вона має звернутися за правовою допомогою до відповідного центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги.

Статтею 15 ЗУ «Про безоплатну правничу допомогу» передбачено, що суб`єктами надання безоплатної вторинної правничої допомоги в Україні є: 1) центри з надання безоплатної правничої допомоги; 2) адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу.

ОСОБА_1 , скориставшись правом на отримання безоплатної правової допомоги, не позбавлена можливості повторного звернення з позовом, оскільки повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Беручи до уваги наведене у сукупності, апеляційний суд приходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстави для скасування судового рішення, яке постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 08 травня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова