Справа № 454/1777/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2024 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

за участю секретаря Калиш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сокаль цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом та просять позбавити відповідачку батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Свої вимоги мотивує наступним.

В сторін є спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 третьої дитини виявилося надмірним тягарем та відповідальністю для відповідачки. З метою стимулювання відповідачки до належного виховання та догляду за дитиною 05.05.2017р. вони зареєстрували шлюб. Спочатку відповідачка змінилася та турбувалася про сім`ю. Проте згодом вона знов відкинула сім`ю на другий план, що призводило до частих конфліктів, які негативно відбивалися на емоційному стані позивача та дитини. З жовтня 2017 року відповідачка переїхала та проживає окремо, вони не ведуть спільного побуту, не підтримують шлюбних відносин, не мають взаємних обов`язків та в провадженні суду перебуває цивільний позов про розірвання між ними шлюбу. Спільна дитина проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні, в чому йому допомагає його мати.

Відповідачка не цікавиться здоров`ям, розвитком та віковими потребами дитини, коштів на утримання дитини не надає, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків.

24.02.2022р. в Україні введено воєнний стан, який триває по даний час, у зв`язку з чим оголошено загальну мобілізацію чоловіків призовного віку. Оскільки він сам виховує неповнолітню дитину, то має право на відстрочку від призову. У зв`язку з цим відповідачка надала заяву, якою підтвердила ту обставину, що він сам виховує дитину. Однак для отримання відстрочки від призову йому необхідне рішення суду.

Позивач та його представник подали заяву, в якій позов підтримали.

Відповідач в судове засідання не прибула, подала заяву про визнання позову, просила розгляд справи проводити у її відсутності.

Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Із свідоцтва про шлюб встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьком є позивач ОСОБА_1 , матір`ю - відповідачка ОСОБА_2 , що встановлено з свідоцтва про народження.

Спільний син сторін проживає разом з позивачем в с.Поториця Шептицького району Львівської області, де навчається в школі, його навчанням займається батько та баба, що встановлено з довідки від 14.04.2024р., характеристики №22 від 19.04.2024р. Також, позивач слідкує за станом здоров`я дитини, забезпечує його лікування, що підтверджується декларацією про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу.

Відповідачка ОСОБА_2 надала нотаріально завірену заяву, в якій підтвердила свою відмову від батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 , надала згоду, щодо покладення виключно на батька дитини обов`язків відносно сина.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ст.14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

В свою чергу, відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Зазначене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.

Судом встановлено, мати неповнолітньої дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, проживає окремо, не цікавиться потребами дитини, не займається забезпеченням розвитку дитини та матеріально не забезпечує дочку. В той же час, у відповідачки відсутні будь-які перешкоди в участі у вихованні дитини.

Із зазначеного суд дійшов висновку, що відповідачка самоусунулася від виховання дитини, яка проживає разом з батьком та перебуває на його одноосібному утриманні.

Також, відповідачкою не надано доказів участі в навчанні дитини, її вихованні, лікуванні та духовному розвитку, що свідчить про відсутність в неї бажання брати участь у вихованні та розвитку дитини.

В свою чергу, позивач є єдиним з батьків, хто виховує неповнолітнього сина, дбає про його навчання, лікування та розвиток, а тому відсутність його за місцем проживання (в тому числі призов на військову службу під час мобілізації) призведе до суттєвого порушення інтересів дитини, оскільки в такому випадку дитина буде вона позбавлена піклування обох батьків.

За таких обставин, з метою захисту інтересів дитини, суд дійшов до висновку про задоволення позову про позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її неповнолітнього сина.

Крім цього, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Таким чином, суд зобов`язаний вирішити питання про стягнення аліментів з відповідачки на неповнолітню дитину, незважаючи на те, що така вимога відсутня в позовній заяві.

У відповідності до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За таких підстав, з врахуванням положень ст.ст.181-184 СК України, суд дійшов висновку про необхідність призначити аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідачки, оскільки такий розмір буде відповідати мінімальним споживчим потребам дитини.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачки підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за вимогу про стягнення аліментів в розмірі 1211,20грн.

Керуючись ст.ст.12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з подальшою індексацією, починаючи з 14.05.2024р. і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохі держави 1211 (одну тисячі двісті одинадцять)грн. 20коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

У разі, якщо рішення не було вручена в день його проголошення, пропущений строк може бути поновлено, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий: М. Я. Адамович