Провадження № 2/161/4454/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 грудня 2024 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Ковтуненка В.В.,
за участі секретаря судових засідань Камінського Ю.В.,
ТзОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з вказаним позовом. Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 150159-КС-001 від 25 вересня 2020 року в сумі 25 570,01 гривень, з яких прострочена заборгованість за кредитом 8 987,16 гривень, прострочена заборгованість за процентами 16 582,85 гривень, та судові витрати.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив; не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомляли, від нього до суду надійшов відзив. Просили суд відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.
Розгляд справи проводиться судом на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.
Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
25 вересня 2020 року між ТзОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту № 150159-КС-001. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору ТзОВ «Бізнес Позика» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 20 000,00 гривень, на загальний строк 16 тижнів - до 15 січня 2021 року. Денна процентна ставка за користування кредитом 1,02438285 % за кожен день користування кредитом. ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором про надання кредиту № 150159-КС-001 від 25 вересня 2020 року належним чином не виконав. В результаті чого, в нього, згідно розрахунку позивача, мається заборгованість перед ТзОВ «Бізнес Позика» в сумі 25 570,01 гривень, з яких прострочена заборгованість за кредитом 8 987,16 гривень, прострочена заборгованість за процентами 16 582,85 гривень, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Бізнес Позика».
При цьому, судом не приймаються до уваги заперечення сторони відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, з наступних підстав. Як вбачається із змісту відзиву, що єдиною обставиною, на яку сторона відповідача посилалась як підставу своїх заперечень є пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стосовно обов`язковості застосування строків позовної давності, то у справі «Grafescolo S.R.L. проти Молдови» Суд вказав, що роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство закону, що є обов`язковим для країн, які підписали конвенцію. Суди не повинні ігнорувати заяви про застосування позовної давності, і належним чином обґрунтовувати причини її незастосування.
Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Однак, відповідно до п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
З 24 лютого 2022 року, відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні введено та в подальшому продовжено режим воєнного стану.
А тому за таких обставин, твердження сторони відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давності не ґрунтуються на положенні чинного законодавства та не відповідають дійсності.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 гривень (а.с. 1). При цьому, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному об`ємі. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 гривень.
Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором про надання кредиту № 150159-КС-001 від 25 вересня 2020 року належним чином не виконав. В результаті чого, в нього, згідно розрахунку позивача, мається заборгованість перед ТзОВ «Бізнес Позика» в сумі 25 570,01 гривень, з яких прострочена заборгованість за кредитом 8 987,16 гривень, прострочена заборгованість за процентами 16 582,85 гривень. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному об`ємі та стягнення з відповідача на користь ТзОВ «Бізнес Позика» виниклої заборгованості та судових витрат.
Керуючись ст. ст. 526, 1054 ЦК України, ст.ст. 10-18, 81, 141, 200, 263-268 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ТзОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя В.В. Ковтуненко