Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання - Карпишиної К.С.,

представника відповідача - Малиш Т.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі кредит» про повернення безпідставно отриманих коштів,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача у якому просить стягнути з останнього безпідставно отримані кошти у розмірі 13940,76 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову покликається на те, що сторони 12.01.2022 уклали договір про надання споживчого кредиту та позивачу надано кредит у розмірі 10000,00 грн, строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування таким кредитом та з подальшою пролонгацією такого договору. Вважає, що відповідач мав право стягнути проценти за користування кредитними коштами за період з 12.01.2022 по 11.02.2022 та нарахування процентів за межами цього строку не повинні нараховуватись. Попри те, позивачем сплачено заборгованість за відповідним договором у розмірі 23970,786 грн, що вдвічі перевищує суму кредиту, а тому є всі підстави для повернення відповідачем безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 13940,76 грн у відповідності до ст. 1212 ЦК України. Згідно з ст. 141 ЦПК України вирішити питання розподілу судових витрат.

Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що сторони дійсно перебували у договірних відносинах. Проценти нараховувались у межах строку дії договору, який неодноразово пролонгувався позивачем. Загальна сума заборгованості за договором становила 32447,92 грн, з яких 18000,00 грн сплачено позивачем, а решту суму заборгованості було прощено, а відтак у позивача відсутня заборгованість за відповідним договором. Підстави для застосування ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин відсутні. Просить у позові відмовити.

Ухвалою суду від 23.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

18.01.2024 у справі проведено повторний автоматизований розподіл справи за результатами якого головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено Якимець О. І.

Ухвалою суду від 19 січня 2024 року справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову з підстав викладених у відзиві на позов.

Заслухавши думку відповідача суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторони позивача, адже сторона позивача була належним чином повідомлена про дату, час та місце цього засідання; будь-яких заяв про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов наступного.

Суд установив, 12 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 216936 (далі - договір).

Договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), номер пароля Е285, що підтверджено копією цього договору /а.с. 64-72/.

Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 10000,00 грн, строком на 30 днів, процента ставка фіксована та становить 1,90 в день та застосовується: у межах строку кредиту, у межах нового строку кредиту, якщо пролонгація відбулась за ініціативою споживача; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація, відповідно до п. 4.3 договору. Кошти кредиту надаються шляхом їх перерахування на платіжну картку № НОМЕР_1 (п. п. 1.3, 1.5.1, договору).

Строк кредиту може бути продовжено, зокрема за ініціативою споживача у порядку передбаченим п. 4.1 договору.

Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою, якщо інша ставка не встановлена у додатковій угоді (п. 4.2.4 договору).

11 лютого 2022 року сторони домовились продовжити строк кредиту на 30 днів, орієнтовна реальна процентна ставка 9900,84 %, орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою 15700,00 грн, що підтверджено додатковою угодою до договору, яка підписана відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) /а.с. 74-75/.

14 березня 2022 року сторони домовились продовжити строк кредиту на 30 днів, орієнтовна реальна процентна ставка 5417,61 %, орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою 15700,00 грн, що підтверджено додатковою угодою до договору, яка підписана відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) /а.с. 76-77/.

13 квітня 2022 року сторони домовились продовжити строк кредиту на 30 днів, орієнтовна реальна процентна ставка 3517,09 %, орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою 15700,00 грн, що підтверджено додатковою угодою до договору, яка підписана відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) /а.с. 78-79/.

14 травня 2022 року сторони домовились продовжити строк кредиту на 30 днів, орієнтовна реальна процентна ставка 2481,75 %, орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою 15700,00 грн, що підтверджено додатковою угодою до договору, яка підписана відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) /а.с. 80-81/.

Отже, сторонами погоджено суму кредиту та розмір процентів за користування кредитними коштами.

За неналежне виконання зобов`язань за договором із сторони позивача, в останнього виникла заборгованість у розмірі 32447,92 грн, з яких 10000,00 грн за тілом кредиту та 22447,90 грн за відмостками за користування кредитними коштами. Відповідачем сплачено тіло кредиту у розмірі 9999,00 грн та 8001,00 грн відсотки за користування кредит, а 8477,16 грн є прощеною заборгованістю. Дані обставини підтверджено розрахунком заборгованості станом на 12.01.2022 /а.с. 86-92/.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 червня 2015 року у справі № 6-100цс15.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що сторони перебували у договірних відносинах, а відтак проценти за користування кредитом отримано на виконання умов договору, а тому відсутні правові підстави для застосування статті 1212 ЦК України у спірних правовідносинах.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що у позові необхідно відмовити повністю.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору, а тому такий необхідно компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-81, 141, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у позові ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі кредит» про повернення безпідставно отриманих коштів - відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Селфі кредит», місцезнаходження - м. Київ, вул. Григорія Сковороди, буд. 1, .

Повне судове рішення складено 07 лютого 2024 року.

Суддя О. І. Якимець