Єдиний унікальний номер 725/5445/24
Номер провадження 2/725/1017/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2024 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Войтуна О.Б.,

за участю секретаря: Сумарюк М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення невиплачених сум при звільненні та середнього заробітку за час затримки,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до ТОВ «Дієса» про стягнення невиплачених сум при звільненні та середнього заробітку за час затримки, в обґрунтування якого посилався на те, що з 12.02.2021 р. по 22.08.2023 р. він працював у ТОВ «Дієса» на посаді програміст прикладний, відділу розробки 1С Департаменту трансформації бізнесу. 22.08.2023 р. під час його звільнення роботодавець ТОВ «Дієса» не провів з ним повного розрахунку належних йому сум при звільненні, а саме: не виплатив заробітну за липень 2023 року та серпень 2023 року (01.08.2023 - 22.08.2023), а також не виплатив компенсацію за невикористані дні календарної відпустки (попередньо сума невикористаних днів календарної відпустки складає 25 днів).

Крім того під час його звільнення роботодавець не вручив йому належним чином засвідчену копію наказу про звільнення та розрахунку сум, які належать йому до виплати у зв`язку із звільненням (заробітна плата за період з 01.07.2023 - 22.08.2023, компенсацію за невикористані календарні дні відпустки у розмірі 25 днів).

Також зазначав, що звертався до ТОВ «Дієса» із заявою, в якій просив надати інформацію стосовно виплат товариством належних йому сум при звільненні; надати інформацію стосовно не проведення з ним у день його звільнення (22.08.2023) повного розрахунку по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, а також вказати причини не проведення відповідних виплат; надати розрахунки його заробітної плати (помісячно) за місяці, в яких йому було лише нараховано, але не виплачено заробітну плату; надати інформацію стосовно кількості невикористаних днів його відпустки станом на день звільнення; зазначити чітко загальний період, в якому заробітна плата виключно нараховувалась, але не виплачувалась, а також вказати загальну суму невиплаченого йому доходу (із врахуванням нарахованої заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпустки); надати інформацію щодо здійснення підприємством відрахувань до Пенсійного фонду України з мого сукупного доходу за період, в якому заробітна плата фактично не виплачувалася, однак жодної відповіді не отримав.

З урахуванням наведеного з посиланням на норми матеріального та процесуального права, враховуючи уточненні позовні вимоги просив стягнути з відповідача невиплачені суми при звільненні (заробітну плату за період липень-серпень 2023 року та грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку) у розмірі 80 815,26 грн. без відрахування із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів, та стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні розмірі 300 784,58 грн..

Представником відповідача подано до суду відзив згідно якого проти позову в частині стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку не заперечують. Стосовно вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні зазначив, що Товариство вчасно не виплатило не лише позивачу всіх сум при звільненні у зв`язку із перебуванням під дією обставин непереборної сили дія яких тривала як на день звільнення так і триває досі. Посилаючись на ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», лист від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет та адресований: "Всім кого це стосується", Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст. ст.14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.97 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та інші докази просив, відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку.

Також посилався на те, що позивачем пропущено тримісячний строк на звернення до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку.

В судове засідання позивач не прибув. Від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання, в судове засідання не прибув.

Суд дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно офіційного тлумачення положення частини першої статті 233 в Рішенні Конституційного Суду № 4-рп/2012 від 22.02.2012 року для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Як встановлено як станом на день подання позову так і дату розгляду справи відповідач належних позивачу сум при звільненні так і не виплатив.

Також документи на підтвердження розміру сум нарахованої але невиплаченої йому заробітної плати та інших платежів, які заборгувало ТОВ «Дієса» позивач за своє звернення не отримав та був ознайомлений з ними вже в ході судового розгляду.

З огляду на викладене суд вважає, позивачем не було пропущено тримісячний строк на звернення до суду, в силу відсутності у нього будь яких документів щодо належних йому сум при звільненні.

Таким чином підстав для застосування строку давності суд не вбачає.

Так, в силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено наступне.

З 12.02.2021 року по 22.08.2023 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із ТОВ «ДІЄСА» перебуваючи на посаді прикладного програміста Департаменту трансформації бізнесу, Відділ розробки 1С, відповідно до записів у трудовій книжці (а.с.9,10).

Наказом №Z00/21/08/006 від 22 серпня 2023 року директора департаменту по роботі з персоналом ОСОБА_2 припинено трудовий договір з ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 30).

У наказі про припинення трудового договору також зазначено виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 26 невикористаних календарних днів відпустки.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України в редакції, яка була чинною на день звільнення позивача з роботи, передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до розрахункових листків за липень серпень 2023 року, судом встановлено, що заборгованість ТОВ «Дієса» перед ОСОБА_1 по заробітній платі та інших виплатах на час звільнення становить 80 815 грн. 26 коп. (а.с.31).

Дану суму заборгованості сторони не оспорюють, а отже в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Стосовно вимог про стягнення компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Заперечуючи проти цих вимог представник позивача вказував, що затримка у здійсненні повного розрахунку при звільненні, сталася не з вини відповідача, а є наслідком дії непереборної сили.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

За позиція Верховного Суду в цій категорії справ, форсмажорні обставини підтверджують відсутність вини роботодавця у невиплаті заробітної плати, порушенні строків її виплати, затримці розрахунку із працівником при його звільненні.

Зокрема такі висновки зроблені Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18, Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 264/923/17.

При цьому в кожній конкретній справі залежно від фактичних обставин суд повинен встановлювати існування тих чи інших обставин, на які сторони посилаються як на форсмажорні, й оцінювати реальність виконання тих чи інших зобов`язань у зв`язку з існуванням цих обставин. Суд повинен, насамперед, встановити, чи дійсно обставини були непереборними і нездоланними.

Отже на підтвердження своїх заперечень представник відповідача долучив до відзиву виданий ТОВ «Дієса» Київською торгово-промисловою палатою 23 квітня 2024 року за № 17/13-4/398 сертифікат № 3000-24-0827 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), яким засвідчені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): збройна агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, відсутність доступу та/або знищення активів (основних засобів та товарів) через тимчасову окупацію й активні бойові дії на території України, що призвело до неможливості відновлення господарської діяльності підприємства у повному обсязі; повне знищення активів підприємства (основних засобів та товарів) за адресою: вул. Гоголівська, буд. 1-А, с. Квітневе, Броварський р-н., Київська обл., де знаходився основний товарний склад внаслідок пожежі через потрапляння бойових снарядів в покрівлю складу (обстріл) щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у термін з 12 березня 2022 року за статтями 94 та 115-117 КЗпП України, статтями 1 та 24 Закону України «Про оплату праці» з урахуванням статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які унеможливили його виконання в зазначений термі. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання 12 березня 2022 року, дата закінчення тривають на 23 квітня 2024 року.

Згідно із частин 5, 6 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, у долученій представником відповідача ухвалі Господарського суду міста Києва від 24 квітня 2024 року у справі № 910/3368/24 за заявою ТОВ «ДІЄСА» про затвердження плану санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство суд встановив, що збитки внаслідок збройної агресії російської федерації проти України в загальному розмірі перевищує 26582675 доларів США 97 центів, які були вилучені з обігу Товариства.

У постанові від 24 січня 2024 року Солом`янський районний суд міста Києва у справі № 760/29187/23 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 41 КУпАП генерального директора ТОВ «ДІЄСА» суд встановив, що заборгованість із виплати заробітної плати перед звільненими та працюючими працівниками ТОВ «ДІЄСА» виникла внаслідок бойових дій та окупації частини території України, внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, що призвело до знищення частини складських приміщень товариства та втрати контролю над частиною магазинів торгівельної мережі Ельдорадо, діяльність яких була призупинена, а деяких - припинена у зв`язку із фізичним знищенням.

Таким чином суд вважає, що відповідачем доведено, що невиплата ОСОБА_1 заробітної плати та інших платежів у день звільнення 22 серпня 2023 року у строки, зазначені у статтею 116 КЗпП України, відбулася не з вини ТОВ «ДІЄСА», а в силу обставин непереборної сили, пов`язаних із повномасштабною збройною агресією російської федерації проти України, внаслідок якої відповідач фактично втратив контроль над значною частиною своїх ресурсів, потужностями та документацією, внаслідок завданих підприємству збитків. Такі обставини є нездоланними, не залежали від волі ТОВ «ДІЄСА», що дає підстави для висновку, що відповідач з незалежних від нього причин не зміг виконати зобов`язання щодо проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні.

Виходячи з того, що вина роботодавця є обов`язковою умовою для застосування ст. 117 КЗпП України, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для покладення на відповідача обов`язку із виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Крім того обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Стосовно судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на корить держави підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору так як позивач звільнений відповідно до вимог Закону від його сплати.

Ціна позову становила 381 599,84 грн., отже судовий збір мав бути сплачений в розмірі 3 816 грн..

Судом задоволено позовних вимог на суму 80 815,26 грн., що становить 21,18% від ціни позову.

Таким чином з відповідача на користь держави слід стягнути 808 грн. 20 коп., що складає 21,18% від 3 816 грн..

Керуючись, ст.ст. 94, 115, 116, 117, 233 КЗпП України,, ст.ст. 4-6, 76-81, 95, 141, 258-259, 263-265, 354-355, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» (, вул. Велика Васильківська, 45 у м. Києві) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 ) невиплачені суми при звільненні (заробітну плату за період липень-серпень 2023 року та грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку) у розмірі 80 815,26 грн. без відрахування із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» (, вул. Велика Васильківська, 45 у м. Києві) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 ) частині виплати заробітної плати - у межах суми платежу за один місяць, а саме заборгованість за червень 2023 року в сумі 28 223 грн. 22 коп. без відрахування із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» (, вул. Велика Васильківська, 45 у м. Києві) на користь держави 808 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. Б. Войтун