Номер провадження: 22-ц/813/7007/24
Головуючий у першій інстанції Кремер І.О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Сєвєрової Є.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника ОСОБА_1 адвоката Пижик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2024 року, постановлену під головуванням судді Кремер І.О., про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , за участю суб`єкта оскарження Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), за участю стягувача Головного управління Державної Фіскальної Служби в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії в порядку ст. 447 ЦПК України,

встановив:

09.08.2024 року ОСОБА_1 , за участю суб`єкта оскарження Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), за участю стягувача Головного управління Державної Фіскальної Служби (далі-ГУ ДФС) в Одеській області звернулася до суду із скаргою про зобов`язання вчинити певні дії в порядку ст. 447 ЦПК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14.08.2024 року у відкритті провадження було відмовлено (а.с.29-30).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 14.08.2024 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с. 33-39).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, за участю представника скаржника ОСОБА_1 адвоката Пижика В.В., у відсутність інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (а.с. 62-65).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що розгляд спорів про оскарження дій та рішень держаного виконавця вчинених у виконавчому провадженні з примусового виконання вимоги про сплату боргу № Ф1030-23У, виданого Головним управлінням ДФС в Одеській області від 25.05.2018 року про стягнення заборгованості, відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

У відповідності до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Крім того, за змістом ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Як вбачається із доданої скаржником до матеріалів скарги Листа відповіді № 132404 від 07.08.2024 року, наданої начальником Суворовського ВДВС у місті Одесі Войтенко В., виконавче провадження № 57773264 було відкрито на виконання вимоги про сплату боргу № Ф1030-23У, виданого ГУ ДФС в Одеській області від 25.05.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУ ДФС в Одеській області в якості заборгованості грошової суми в розмірі 127788,23 грн.

В свою чергу, за змістом ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Проте, як вбачається зі скарги ОСОБА_1 , неню оскаржуються бездіяльність Суворовського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) при примусовому виконанні вимоги про сплату боргу № Ф1030-23У, виданого ГУ ДФС в Одеській області від 25.05.2018 року про стягнення заборгованості.

Із викладеного, слід дійти висновку про те, що розгляд спорів про оскарження дій та рішень держаного виконавця, вчинених у виконавчому провадженні з примусового виконання вимоги про сплату боргу № Ф1030-23У, виданого ГУ ДФС у Одеській області від 25.05.2018 року про стягнення заборгованості, відноситься до юрисдикції адміністративного суду, у зв`язку з чим та у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суд обгрунтовано відмовив у відкритті провадження у справі, оскільки скарга ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвала прийнята у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 14 серпня 2024 року про відмову у відкритті провадження залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Через відпустку судді Комлевої О.С. та її відкликання, повне судове рішення складено 30.12.2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова