Справа № 452/957/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"23" січня 2024 р. м. Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого судді Пташинського І.А.,
при секретарі Терлецькій І.В.,
з участю представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, -
Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, який був уточнений в судовому засіданні його представником адвокатом Кубаренко В.Б., в якому просить стягнути з ОСОБА_4 на його користь грошові кошти у загальному розмірі
389 320,48 грн., з яких:
- кошти в порядку регресу в сумі 277 486,00 грн.;
- 3 % річних у сумі 24 905, 32 грн.;
- втрати від інфляції у сумі 49 392,51 грн.;
- пеню в сумі 37 536,65 грн., а також просить стягнути з відповідачки сплачену ним суму судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн.
В обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначив, що ним - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримано в позику від подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) грошові кошти в сумі 20 000,00 дол. США на організацію святкування укладення шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які 15.03.2018 року було ним повернуто останнім.
Крім того вказує на той факт, що оскільки відповідач йому коштів не повернула, тому за період з 16.03.2018 року по 12.03.2021 рік підлягає стягненню 3% річних в сумі 24 905,32 грн.; втрати від інфляції в розмірі 49 392,51 грн. та пеня в розмірі 37 536,65 грн.
Дана справа надійшла до суду у провадження судді Галина В.П.
Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22.03.2021 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків терміном десять днів з моменту отримання ухвали.
Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19.05.2021 року задоволено заявлений самовідвід головуючого по справі судді Галина В.П., справу передано для повторного розподілу між суддями Самбірського міськрайонного суду в порядку встановленому ст. 33 ЦПК України.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2021 року головуючого у справі визначено суддю Пташинського І.А.
Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
10 травня 2022 року від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Фостяк О.Я., надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування такої позиції представником відповідача зазначено, що викладені у позові обставини повністю не відповідають дійсності і не підтверджені жодними належними і допустимими доказами.
Так, зміст доданої до матеріалів справи копії розписки від 14 травня 2006 року про нібито отримання коштів подружжям позивача і відповідачки у подружжя ОСОБА_10 не може бути доказом існування описаних відносин позики, оскільки, по-перше, стверджує про обставини, які насправді не мали місця, по-друге власне копія розписки взагалі не може бути доказом існування відносин позики між суб`єктами відповідних правовідносин, якщо хоча б один з них заперечує цей факт.
Після ознайомлення з матеріалами справи № 452/957/21 ОСОБА_4 звернулась до подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 з проханням підтвердити або спростувати факти викладені у копії розписки, поданої ОСОБА_3 разом з позовною заявою, наслідком чого було надання відповідачці нотаріально засвідченої заяви зазначених осіб, про повне спростування ними фактів надання у позику коштів подружжю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і повернення ОСОБА_3 суми 20 000 доларів США як наданої раніше позики.
Зокрема, у згаданій заяві від 03 січня 2022 року подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ствердили, що:
- ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , ніколи не позичали ОСОБА_16 та ОСОБА_17 грошей в сумі 20 000,00 (двадцяти тисяч) доларів США та не отримували від ОСОБА_18 жодних грошей як повернення позики;
- ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , не підписували розписки від 14 травня 2006 року про надання грошей в сумі 20 000,00 (двадцяти тисяч) доларів США ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , яку використовує ОСОБА_19 для пред`явлення грошових вимог до ОСОБА_20 ;
- подружжя ОСОБА_10 не робило жодних нотаріально засвідчених заяв про повернення йому у 2018 році одноособово ОСОБА_21 від імені сім`ї ОСОБА_20 та ОСОБА_18 грошей в сумі 20 000,00 (двадцять тисяч) доларів США в якості погашення боргу (позики) за святкування весілля ОСОБА_22 і їхньої доньки ОСОБА_23 , оскільки ними не позичались будь-які гроші ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .
На підтвердження таких тверджень долучено скан - копії відповідних заяв ОСОБА_24 та ОСОБА_15 і ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , посвідчених нотаріально із апостилюванням підпису нотаріуса уповноваженим державним секретарем штату Іллінойс.
У зв`язку з цим вважає, що для обґрунтування своїх вимог позивач завідомо використовує підроблені документи (розписка, заява подружжя ОСОБА_10 ), а подання даного позову зумовлене триваючими судовими спорами між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з приводу поділу спільного майна колишнього подружжя з метою зміни пропорції часток кожного з них у цьому майні.
02 червня 2022 року від представника позивача ОСОБА_3 адвоката Кубаренко В.Б. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримано позику від подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) грошові кошти в сумі 20 000,00 (двадцять тисяч нуль центів) дол. США, на організацію святкування укладення шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про що складено відповідну розписку з підписами останніх, копію якої надано суду, а оригінал якої знаходиться у позивача.
Зазначає, що 15.03.2018 року ОСОБА_3 повернуто останнім вищезазначені кошти, що підтверджується банківським чеком на суму 20 000,00 (двадцять тисяч нуль центів) дол. США та заявою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) від 17.03.2020 року, що підписана особисто останніми в присутності Державного нотаріуса - штату Іллінойс Моніка Л. Льюіс, копію якої надано суду, а оригінал якої знаходиться у позивача.
Вважає, що не заслуговує на увагу позиція представника відповідача адвоката Фостяка О.Я. про те, що як оригінал боргової розписки так і заява ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) від 17.03.2020 року є підробленими, оскільки доказів підробки чи недійсності таких документів суду не надано.
Як видно з ОСОБА_25 картки позивача, що видана 03.05.2014 року зі змісту останньої убачається той факт, що позивач проживав зовсім за іншою адресою, договір оренди житла із ОСОБА_26 та ОСОБА_27 ( ОСОБА_7 ) ніколи не укладав, а отже і не міг мати будь-яких боргових зобов`язань перед останніми, що зумовлені наявністю тривалої заборгованості з орендної плати.
Звертає увагу суду, що ОСОБА_28 , не міг фізично підписувати 31.12.2021 року ніяких звернень, заяв, тощо ще в присутності своєї доньки ОСОБА_29 , яка не мала права їх посвідчувати, оскільки ОСОБА_28 знаходився у лікарні з важкою хворобою, а саме лівосторонній інсульт головного мозку та в той самий час він заразився в лікарні на COVID-19, та до нього нікого не впускали, що свідчить про підробку підпису останнього невідомою особою.
В лікарні ОСОБА_28 знаходився з 11.11.2021 року по 12.01.2022 року в дуже важкому стані.
Звертає увагу на той факт, що зі сторони відповідачки не повернуто позивачу коштів, а тому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В судовому засіданні представник позивача, адвокат Кубаренко В.Б., позов підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заявіта відповіді на відзив, просив позовні вимоги задовольнити.
Представник відповідача, адвокат Фостяк О.Я. в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що його довірителька відповідач у справі ОСОБА_4 , ніякої розписки про отримання позики у розмірі 20 000 дол. США від подружжя ОСОБА_30 не підписувала, там підписи вчинені різними ручками, грошей не отримувала. В матеріалах справи відсутні оригінали розписки та інших документів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Із копії чека невідомо, за що платив позивач, як відомо відповідачу, це була оплата позивачем за проживання в квартирі подружжя ОСОБА_30 . Просив в позові відмовити.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що в копії Розписки від 14 травня 2006 р., наданої суду представником позивача, наявний наступний текст: «Ми, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримали від подружжя ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) грошові кошти в сумі 20.000 (двадцять тисяч нуль центів) дол.США на організацію святкування укладення шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_31 , які зобов`язуємося повернути до 01 березня 2018 року останнім. Отаннім ОСОБА_32 та ОСОБА_33 ( ОСОБА_7 ) шляхом підписання цієї розписки, стверджують про передачу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вищезазначених коштів, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про отримання таких». В розписці наявні чотири підписи виконані від руки, які розміщені навпроти надписів ( ОСОБА_34 ), ( ОСОБА_35 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ( ОСОБА_36 ) та ( ОСОБА_37 ), з яких, підписи навпроти надписів ( ОСОБА_35 (ENOLLA) та ( ОСОБА_36 ) візуально відрізняються від тексту розписки та інших підписів у ній кольором чорнил (а.с.19).
В копії листа від 17.03.2020 (наявна редакція англійською мовою та в перекладі на українську мову), із зазначенням у ньому про його завірення державним нотаріусом м.Чикаго штату Іллінойс США, наявний наступний текст: «Ми ОСОБА_32 та ОСОБА_33 ( ОСОБА_7 ) позичили гроші в сумі 20 000.00 (двадцять тисяч) доларів США 00 центів на прохання сім`ї ОСОБА_20 та ОСОБА_18 в м.Чикаго США, для святкування весілля ОСОБА_22 (сина ОСОБА_20 та ОСОБА_18 , вітчима) та нашої доньки ОСОБА_38 . На наші численні прохання ОСОБА_39 та ОСОБА_19 повернути зазначені кошти в сумі 20 000.00 (двадцять тисяч) доларів США 00 центів, які вони позичили для святкування весілля ОСОБА_22 та ОСОБА_38 . В 2018 році ОСОБА_19 повністю виплатив нам зазначені кошти в сумі 20 000.00 (двадцять тисяч) доларів США 00 центів. Наявні рукописні підписи над написами : ОСОБА_32 та ОСОБА_33 ( ОСОБА_40 » (а.с.89)
В копії платіжного документа (наявна редакція англійською мовою та в перекладі на українську мову) наявний текст : « ОСОБА_41 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_42 виплачено замовлення 20 000 доларів США 00 центів, Національний банк ТЦФ» (а.с.87).
Із листа-вимоги ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_4 від 17.01.2021 р. відомо, що ним проінформовано ОСОБА_4 про повернення ним 15.03.2018 р. ОСОБА_43 та ОСОБА_44 ( ОСОБА_7 ), отриманої ними від них позики в сумі 20 000 доларів США. Зважаючи на дані обставини, у відповідності із ст.ст.11,1047 ЦК України, ст.ст.60, 61 СК України, ОСОБА_3 просив ОСОБА_4 невідкладно повернути йому частину суми повернутих ним коштів (а.с.4).
Доказів, які б свідчили про перебування ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , станом на
14 травня 2006 р., в зареєстрованому шлюбі, сторонами суду не надано.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу).
Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми СК України.
Разом із тим, нормами ЦК України та СК України прямо не врегульовано питання поділу боргового зобов`язання між колишнім подружжям.
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).
За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.
Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.
Разом із цим Велика Палата Верховного Суду зауважує, що одним із завдань суду, а Верховного Суду зокрема, є тлумачення чинного законодавства, усунення недоліків законодавчої техніки та нормативних прогалин.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Тлумачачи закон під час його застосування до конкретних правовідносин, суд повинен керуватися як завданням судочинства так і загальними засадами цивільного законодавства, серед яких, зокрема, визначені справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.
Таким чином, за спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном.
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
Таким чином правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.
Отже, усуваючи наведений законодавчий недолік, Велика Палата Верховного Суду погоджується з відповідним висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від
27 квітня 2016 року у справі № 537/6639/13-ц (провадження № 6-486цс16) та від 14 вересня 2016 року у справі № 334/5907/14-ц (провадження № 6-539цс16), про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами.
Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
Таким чином, переведення частини боргу з одного з подружжя на іншого не може відбуватися автоматично і без згоди кредитора на підставі тільки договору чи рішення суду про поділ майна подружжя.
Отже, при вирішенні спору про порядок виконання колишнім подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо питання про поділ цих зобов`язань не було зі згоди кредитора вирішене при поділі спільного майна цього подружжя, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном.
Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині.
Згідно ч.1 та ч.2 ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Відповідно до ч.3 ст.545 ЦК України, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Представником відповідача в судовому засіданні заявлено сумніви відповідача в автентичності боргової розписки від 14 травня 2006 року із наявними в ній підписами ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), та інших доказів, оригінали яких відсутні у матеріалах справи та позивачем суду не надані, його довірителька відповідач у справі ОСОБА_4 , ніякої розписки про отримання позики у розмірі 20 000 дол. США від подружжя ОСОБА_30 не підписувала, там підписи вчинені різними ручками, грошей не отримувала. Із копії чека невідомо, за що платив позивач.
На підтвердження вищевказаної позиції представником відповідача надано суду докази, які були досліджені в судовому засіданні скан-копії заяв ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ОСОБА_22 та ОСОБА_45 (наявні редакції англійською мовою та в перекладі на українську мову) як заперечення тверджень позивача щодо отримання та повернення позики.
Однак оригінали вказаних доказів представником відповідача суду не представлені.
У постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц (провадження № 61-4560св21) Верховний Суд дійшов висновку про те, що саме наявність оригіналу боргової розписки у позикодавця є свідченням того, що зобов`язання за договором позики не виконане.
У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази хоча б часткового погашення відповідачкою боргу за борговою розпискою від 14 травня 2006 року.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, надані представником позивача докази копії документів, які були досліджені в судовому засіданні, є неналежними, недопустимими, недостатніми, та такими, що позбавляють суд можливості встановити їх автентичність і, відповідно, дійсні обставини справи. У зв`язку з цим, на переконання суду, позивачем в належний спосіб не доведено :
-наявність правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа розписки від 14 травня 2006 року;
-перебування позивача із відповідачем у зареєстрованому шлюбі на момент укладення боргової розписки;
-виконання позивачем, як одним із подружжя, одноособово в повному обсязі зобов`язання за борговою розпискою;
-підтвердження кредиторами прийняття виконання позивачем боргових зобов`язань;
-право позивача на зворотну вимогу (регрес) до відповідача, як іншого з подружжя, у відповідній частині зобов`язання за борговою розпискою.
В свою чергу, суд також не приймає до уваги докази, надані суду представником відповідача, оскільки ним подані лише копії документів, у зв`язку з чим та через відсутність їх оригіналів, суд позбавлений можливості перевірити їх автентичність та встановити дійсні обставини справи, тому вони відхиляються, у зв`язку з їх неналежністю та недопустимістю, і до уваги не приймаються.
При цьому суд також не приймає до уваги твердження представників сторін щодо інших обставин справи, викладених ними у відзиві на позов та у відповіді на відзив, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами і в жоден спосіб не спростовують наведених вище висновків суду.
Клопотань про витребування додаткових доказів чи про проведення відповідних експертиз представниками сторін в ході судового розгляду справи суду не заявлялись, хоч представники являються адвокатами і, у відповідності із ст.221 ЦПК України, не потребують додаткових роз`яснень їх процесуальних прав та обов`язків.
За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача грошових коштів в сумі 277 486,00 грн. в порядку регресу як іншого з подружжя, у відповідній частині зобов`язання за борговою розпискою - слід відмовити за недоведеністю.
Враховуючи, що позивачем не доведено в судовому засіданні підстави для стягнення з відповідача грошових коштіву порядку регресу в сумі 277 486,00 грн., суд вважає, що дані обставини виключають задоволення вимог про відшкодування :3 % річних у сумі 24 905, 32 грн.; втрат від інфляції у сумі 49 392,51 грн. та пені в сумі 37 536,65 грн., а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити за недоведеністю.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.
При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 3893,20 грн, відповідно до Закону України "Про судовий збір" та вказано витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000 грн. 00 коп. (докази відсутні).
Однак, відповідно до статей 133, 141 ЦПК України з відповідача не підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за подання позову в сумі 3893,20 грн. та витрати пов`язані з наданням правничої допомоги в розмірі 25 000,00 грн, оскільки судом в позові відмовлено повністю.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 141, 209, 259, 263-265, 272 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 05 лютого 2024 року.