Справа № 697/970/24
Провадження № 2/697/503/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Колісник Л.О.

за участі секретаря судового засідання- Румини М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Канів Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бобрицької сільської ради Черкаської області, третя особа: Канівська державна нотаріальна контора Черкаської області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в подальшому уточненим, до відповідача Бобрицької сільської ради Черкаської області, третя особа Канівська державна нотаріальна контора Черкаської області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача, ОСОБА_2 . За життя її матері ОСОБА_2 реалізовано частину свого права на земельну частку (пай) та оформлено право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0142 площею 3,9553 га, вид угідь рілля, право посвідчувалось державним актом на право власності на землю, серія ЧР № 101021, виданого на підставі розпорядження Канівської районної державної адміністрації від 07.09.2024 № 351, зареєстрованого 22.03.2005 за № 99. В подальшому після смерті ОСОБА_2 позивачем оформлено спадщину за законом що посвідчено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.04.2017 зареєстрованого в реєстрі за № 779, спадкова справа № 113-2017.

Згідно довідки № 141 від 20.10.2023 виданої Потапцівським старостинським округом виконавчого комітету Бобрицької сільської ради про те, що померлій ОСОБА_2 дійсно належало право на земельну частку пай за рахунок земель, які перебували у колективній власності колишнього КСП ім. Чапаєва та залишилося не реалізованим за життя спадкодавцем право на земельну ділянку площею 0,2750 га вид угідь багаторічні насадження, порядковий номер 314.

При зверненні до Канівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, постановою від 22.02.2024 № 171/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), площею 0,2750 га, так, як для прийняття спадщини надаються оригінали документів, що посвідчують право власності на належне заявнику нерухоме майно, а саме сертифікат серія ЧР № 0315196 зареєстрованим за № 280 від 29.12.1999 виданий на ім`я ОСОБА_2 .

Через відсутність оригіналу документу, що посвідчує право власності на належне спадкодавцю, нерухоме майно, а саме сертифікату серії ЧР № 0315196 зареєстрованим за № 280 від 29.12.1999 виданий на ім`я ОСОБА_2 про право на земельну частку (пай), спадкоємець не може набути право власності на земельну ділянку площею 0,2750 га, вид угідь - багаторічні насадження, порядковий номер 314, яке за життя не реалізоване спадкоємцем.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Бобрицької сільської ради Черкаської області Хорошун О.В. в судове засідання не з`явилася, через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача, позовні вимоги визнають та не заперечують щодо їх задоволення.

Представник третьої особи Канівська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. ст.55,124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , актовий запис №240, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 30.08.2016 Канівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину від 11.04.2017 зареєстрованого в реєстрі за № 779 до спадкової справи № -113-2017, ОСОБА_1 прийняла спадщину на наступне майно: земельну ділянку товарного сількогосподарського виробництва площею 3,9553 га, кадастровий номер :01:001:0142.

Згідно з довідкою за вих. № 141 від 20.10.2023 виданою Потапцівським старостинським округом №3 виконавчого комітету Бобрицької сільської ради, з якої вбачається, що померлій ОСОБА_2 належало право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колишнього КСП ім. Чапаєва, вид угідь - багаторічні насадження площею 0,2750 га., на земельній ділянці за порядковим номером №314. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_1 .

Постановою № 171/02-31 від 22.02.2024, державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної контори Черкаської області Шатило Л.А., ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом право на земельну частку (пай), вид угідь - багаторічні насадження площею 0,2750 га., на земельній ділянці за порядковим номером 314, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право на спадщину вищевказаної земельної ділянки (а.с.14).

Відповідно до копії сертифіката на право на земельну частку (пай), серії ЧР 0315196 яке знаходилося в КСП ім. Чапаєва с. Потапі, Канівського району, Черкаської області ОСОБА_2 на підставі рішення Канівської районної державної адміністрації від 26.11.1998 №309 належить право на земельну частку (пай) розміром 6,19 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості)

Крім того, судом досліджено лист ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 18.12.2023 за № 4212/421-23-0.366, з якого вбачається, що відповідно до книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та розділу 1 записів державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку фізичних осіб Державний акт на земельну ділянку площею 0,2750, що розташована КСП ім. Чапаєва, Потапцівської сільської ради, Канівського району на ім`я ОСОБА_2 відсутній.

Відповідно до абзацу 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 за № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до абзацу 2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду У країни «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7, суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

На даний час право на вищевказане спадкове майно (земельна частка (пай)) позивачка не має можливості оформити відповідно до вимог законодавства, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, тому питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права власності на це майно.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Відповідно до п.2 даного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" вбачається, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Із змісту ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» вбачається, що засобом захисту цивільного права може бути визнання права на земельну частку (пай).

Таким чином з вищезазначених обставин вбачається, що позивач позбавлена можливості оформити свої права на спадкове майно в нотаріальному порядку у вигляді земельної частки (паю), що належав померлій ОСОБА_2 .

У частині другій статті 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно до закону.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, визначені в Законі України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Судом встановлено, що спадкодавцеві ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) належало право на земельну частку (паї) розміром по 6,19 умовних кадастрових гектарів.

За життя ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку (пай) у розмірі по 3,9553 га на території Потапцівської сільської ради Черкаського (колишнього Канівського) району Черкаської області.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 зазначає, що вона як спадкоємець після смерті матері, має право на земельну частку (пай) розміром 0,2750 га умовних кадастрових гектарів землі, яка належала спадкодавцеві, але недоотримана останньою, та не охоплена виданим на її ім`я державним актом про право власності на земельну ділянку.

Установлено, що позивачка є спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_2 .

Статтею 1216 ЦК України, передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як зазначено у ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Отже, наявне у спадкодавця ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) саме у розмірах по 6,19 в умовних кадастрових гектарах, які були визначені у відповідних сертифікатах на право власності на земельну частку (пай) є об`єктом спадкування після її смерті, у тому числі й у випадку, коли з різних причин цим особам було виділено у власність земельні ділянки у меншому розмірі ніж це було визначено сертифікатом на право на земельну частку (пай).

Законом України «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», постановами Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 та від 04 лютого 2004 року № 122, спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства и продовольства України та Академії аграрних наук від 04 жовтня 1996 року № 47/172/48, Рекомендаціями по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій, затвердженими 15 травня 1992 року Державним комітетом України по земельних ресурсах, Міністерством сільського господарства і продовольства України, Міністерством у справах роздержавлення власності і демонополізації виробництва України встановлено, що з числа земель, які підлягають роздержавленню та приватизації створюється резервний фонд.

Резервний фонд використовується у тому числі, для надання земельних ділянок особам, які незаконно були позбавлені права на земельну ділянку, до яких відносяться також громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Крім того, статтею 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» також передбачається можливість наявності нерозподіленої земельної ділянки та невитребуваної земельної ділянки. Зокрема, нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю).

Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю. У разі якщо до 01 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.

Зазначені норми передбачають право осіб, яким належить право на земельну частку (пай), та їх спадкоємцям отримати земельні ділянки в натурі до 01 січня 2025 року; виділення таких земельних ділянок здійснюється сільськими, селищними або міськими радами.

Зазначені висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 09.11.2021 у справі № 542/1403/17 та висновками Другої судової палати Верховного Суду, викладених у постанові від 22.11.2023 у справі № 227/227/22).

Стаття 328 ЦК України, вказує на те, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Факт того, що особа за життя не оформила свого права на майно, не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у її спадкоємців, оскільки відповідно до ч. 3ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 31.08.2020 по справі№350/1850/17.

Отже, з викладеного вбачається, що для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7).

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.

Оскільки спадкодавець за життя не оформив належним чином у встановленому законом порядку право власності на конкретну земельну ділянку, а лише набули майнові права на її отримання, а отже успадковується це саме право на отримання земельної частки (паю), а не право власності на конкретно визначену земельну ділянку в натурі.

Питання розподілу судових витрат в позові не ставиться, тому суд залишає судові витрати за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.328,392,1216-1218,1270,1296ЦК України , ст. ст.81,89,141,200,206, 263-265,354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Бобрицької сільської ради Черкаської області, третя особа: Канівська державна нотаріальна контора Черкаської області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колишнього КСП ім. Чапаєва, вид угідь: багаторічні насадження площею 0,2750 в умовних кадастрових гектарах, розташована на території Бобрицької сільської ради Черкаської області, посвідчене сертифікатом серії ЧР № 0315196 від 29.12.1999 на ім`я ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л . О . Колісник