Провадження № 2/522/2602/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді Чернявської Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Тетькової В.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача та розірвання договору в односторонньому порядку у зв`язку з істотними порушеннями,

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача та розірвання договору в односторонньому порядку у зв`язку з істотними порушеннями.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, Позивач просив розірвати договір про надання банківських послуг між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» з моменту останнього користування кредитною карткою; Встановити наслідком розірвання договору стягнення суми боргу з Позивача на користь Відповідача в розмірі 4 956, 59 гривень; Припинити будь-які правовідносини до Договору про надання банківських послуг між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк».

В обґрунтування позову зазначено, що 30 жовтня 2017 року Позивачем подано через мережу інтернет анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг ПАТ «Універсал Банк», а саме відкриття поточного рахунку та встановленням кредитного ліміту на суму вказану в додатку відповідно до умов Договору, у відповідності до якої Позивачем було отримано картку з кредитним лімітом 20 000, 00 гривень.

Станом на дату звернення до суду, незважаючи на погашення заборгованості, виникла заборгованість в розмірі 92 459, 26 гривень.

У зв`язку з тим, що Позивачем було подано заяву на отримання кредиту в розмірі 20 000, 00 гривень під обумовлену ставку 0,0001% річних, враховуючи розрахунок повернутих та отриманих коштів упродовж періоду користування кредитом, Позивач вважає, що банківською установою грубо порушено права по відношенню до Позивача, оскільки неправомірно нараховані відсотки, що є підставою для дострокового розірвання договору. Відповідачем також самостійно змінено умови Договору шляхом збільшення кредитного ліміту без згоди Позивача, у зв`язку з чим, Позивач вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Ухвалою суду від 10 серпня 2020 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи.

19 жовтня 2020 року від представника Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого зазначено про необґрунтованість позовних вимог з підстав того, що перед укладенням оспорюваного договору Позивачка була ознайомлена з усіма істотними умовами кредитування (мету кредитування, розмір та тип відсоткової ставки, строк кредитування, варіанти його повернення, тощо), волевиявлення було вільним та відповідало її внутрішній волі, вказаний договір укладено за ініціативи Позивачки, при цьому вона свідомо уклала договір на зазначених у ньому умовах, на час його укладення не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому тривалий час виконувала його, то тому відсутні підстави про розірвання кредитного договору.

Протокольною ухвалою суду від 19 лютого 2021 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до слухання по суті.

Ухвалою суду від 02 червня 2022 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Постановою Одеського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діяв адвокат Саінчук А.О. задоволено. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 червня 2022 року скасовано і направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2023 року прийнято до провадження зазначену цивільну справу.

18 квітня 2024 року від представника Позивача до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи постанови Одеського апеляційного суду від 19 березня 2024 року по справі № 522/23454/20.

19 квітня 2024 року від представника Відповідача до суду надійшли додаткові пояснення.

В судовому засіданні 19 грудня 2024 року представника Позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник Відповідача в судове засідання не з`явися, сповіщався належним чином.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників справи, суд дійшов наступного висновку.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 30.10.2017 року ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим між акціонерним товариством "Універсал Банк" та відповідачкою ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, за умовами якої просив відкрити поточний рахунок у гривні.

За пункту 2 вказаної анкети, ОСОБА_1 погодилась з тим, що ця анкета разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг укладення якого підтвердив та зобов`язався виконувати його умови.

Пункту 3 анкети-заяви, підписанням цього договору клієнт підтвердив, що ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони мені зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Крім того, в Анкеті позичальник підтвердив, що усе листування щодо цього Договору просить здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов Договору.

Також ОСОБА_1 просила вважати наведений зразок її власноручного підпису або його аналоги (у тому числі її електронний/ електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті в банку. Засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення її дії згідно з договором (пункт 6 Анкети-заяви).

ОСОБА_1 підтвердила, що ця Анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку і карткою із зразком її підпису (пункт 9 Анкети-заяви).

Підписуючи анкету-заяву ОСОБА_1 надала право та доручила ПАТ «Універсал банк» здійснювати договірне списання коштів з усіх її рахунків, відкрити у ПАТ «Універсал банк», без додаткових її розпоряджень для погашення будь-яких інших її грошових зобов`язань перед ПАТ «Універсалбанк», що випливають з умов договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між нею та банком (пункт 10 Анкети-заяви).

Усе листування щодо цього договору відповідачка просила здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов Договору (пункт 11 Анкети-заяви).

Також з долучених до позовної заяви документів убачається, що сторонами підписано паспорт споживчого, який серед іншого містить інформацію щодо: типу картки MasterCard Debet: вартості оформлення картки «Monobank» - безкоштовно; валюти картрахунку картки «Monobank» - гривня; пільгового періоду за карткою «Monobank» - до 62 днів (діє з моменту виникнення заборгованості до кінця місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, при умові її погашення в повному обсязі); пільгової процентної ставки 0,00001; базової процентної ставки на залишок заборгованості (після закінчення пільгового періоду) на місяць за карткою «Monobank» - 3,2% на місяць (38,4 % річних); збільшеної відсоткової ставки на місяць за карткою «Monobank» на суму загальної заборгованості (у випадку наявності простроченої заборгованості) - 6,4%; типу процентної ставки - фіксована; порядку повернення кредиту.

Дата надання вказаної вище інформації є аналогічною даті накладення електронного цифрового підпису кредитодавця. Також убачається, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 01 січня 2019 року.

ОСОБА_1 підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних нею умов кредитування, а також підтвердила, отримання нею всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі в разі невиконання нею зобов`язань за таким договором.

У графі підпис споживача, зазначено: «ПІБ споживача, його підпис та його дата підпису накладені у вигляді електронного цифрового підпису».

У зв`язку з чим, матеріалами справи підтверджується, що 30 жовтня 2017 року ОСОБА_1 власноруч підписала у паперовій формі анкету-заяву, що не спростовано останньою, за умовами якої серед іншого, вона просила відкрити поточний рахунок на її ім`я, встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку відповідно до умов договору. Також ОСОБА_1 погодилася, що ця анкета-заява разом з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого вона підтверджує і зобов`язується виконувати його умови.

Окрім того, відповідачка беззастережно погодилася з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту, як погодилася і з тим що про зміну доступного розміру дозволеного кредитного ліміту, банк повідомляє її шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток. Також ОСОБА_1 просила вважати наведений зразок її власноручного підпису або його аналоги (у тому числі її електронний/ електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті в банку.

Підписавши вказану вище анкету-заяву, ОСОБА_1 надала банку право та доручила здійснювати договірне списання коштів з усіх її рахунків, відкритих у ПАТ «Універсалбанк», без додаткових її розпоряджень для погашення будь-яких інших її грошових зобов`язань перед ПАТ «Універсалбанк», що випливають з умов договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між нею та банком.

Між сторонами 30 жовтня 2017 року було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі і підписаний з використанням електронного підпису.

Прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ "Універсал Банк" виконало своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти в повному обсязі.

Зазначені обставини встановлені постановою Одеського апеляційного суду від 19 березня 2024 року по справі № 522/23454/20 за позовом АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Також, з відповідної постанови Одеського апеляційного суду від 19 березня 2024 року по справі № 522/23454/20 вбачається, що позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 жовтня 2017 року задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 33674, 57 грн.

Згідно положень ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, Позивач просив розірвати договір про надання банківських послуг між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» з моменту останнього користування кредитною карткою.

Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частинами першою, другою, четвертою статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Зі змісту статті 652 ЦК України випливає, що укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей, однак в ході виконання договору можуть виникати обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, за яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте лише істотна зміна обставин визнається підставою для пред`явлення вимоги про розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, коли вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали би договору або уклали його на інших умовах.

Тобто розірвання договору через істотну зміну обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли залишення відповідного правочину в силі призведе до завдання шкоди стороні, яка значно перевищує витрати, необхідні для виконання договору на первісних умовах. При цьому можливість розірвання договору пов`язується безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, за істотної зміни обставин.

У даному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням того, що зі змісту оспорюваного договору вбачається, що він укладений сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договорів, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, сторони на момент укладення цього договору не заявляли додаткових вимог щодо його умов та у подальшому виконували умови договору.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що правових підстав для розірвання кредитного договору, передбачених статтями 651, 652 ЦК України, відсутні, оскільки АТ «Універсал Банк», як сторона оспорюваного правочину, своєї згоди на розірвання кредитного договору не надає, а ОСОБА_1 , порушила умови договору, неналежно його виконувала, а згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Перед укладенням оспорюваного договору Позивачка була ознайомлена з усіма істотними умовами кредитування (мету кредитування, розмір та тип відсоткової ставки, строк кредитування, варіанти його повернення, тощо), волевиявлення було вільним та відповідало її внутрішній волі, вказаний договір укладено за ініціативи Позивачки, при цьому вона свідомо уклала договір на зазначених у ньому умовах, на час його укладення не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому тривалий час виконувала його, то тому відсутні підстави про розірвання кредитного договору.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суду у постанові від 26 вересня 2019 року у справі № 332/249, та у постанові від 05 серпня 2020 року у справі № 766/1980/16-ц

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Велика Палата Верховного Суду в справі № 522/1528/15-ц звертає увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.

Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 83 ЦПК України на Позивача покладено обов`язок подати докази разом з поданням позовної заяви.

За приписами ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із.ч.ч.2-3 ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки Позивачка була ознайомлена з усіма істотними умовами кредитування (мету кредитування, розмір та тип відсоткової ставки, строк кредитування, варіанти його повернення, тощо), волевиявлення було вільним та відповідало її внутрішній волі, вказаний договір укладено за ініціативи Позивачки, при цьому вона свідомо уклала договір на зазначених у ньому умовах, на час його укладення не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому тривалий час виконувала його, то тому відсутні підстави про розірвання кредитного договору.

Слід також вказати, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З врахуванням викладеного, розглянувши цивільну справу всебічно та з врахуванням наданих доказів, суд вважає, що відповідні вимоги позивача не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,15,81, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача та розірвання договору в односторонньому порядку у зв`язку з істотними порушеннями залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30 грудня 2024 року у зв`язку з відключеннями енергопостачання по м. Одесі та Одеській області.

Суддя Чернявська Л.М.