КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/3079/22 Головуючий у 1 інстанції: Бусик О.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П. Писаної Т.О.

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання додаткової угоди недійсною, припинення кредитного договору, припинення зобов`язання за основним договором, припинення договору іпотеки та стягнення надмірно сплачених коштів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), про визнання додаткової угоди недійсною, припинення кредитного договору, припинення зобов`язання за основним договором, припинення договору іпотеки та стягнення надмірно сплачених коштів.

Просив суд визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року з 30 грудня 2016 року;

визнати припиненим кредитний договір № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року з 13 березня 2011 року; визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 20 серпня 2013 року до кредитного договору № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року;

визнати припиненим договір іпотеки № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року та вилучити запис про іпотеку та зняття заборони відчуження предмета іпотеки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, здійснений державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Крючковою Т. В. на підставі іпотечного договору № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року щодо об`єкта обтяження - квартири АДРЕСА_1 ;

стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» 55 144,13 дол. США (еквівалент 1 516 460,00 грн) надмірно сплачених коштів за кредитним договором № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 24 лютого 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір № DNHLGK00000499, за умовами якого позивач отримав у АК КБ «Приватбанка» кредит у розмірі 73 920,00 дол. США строком до 24 лютого 2021 року, який зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Договором було передбачено здійснення ОСОБА_1 щомісячного платежу банку платежу у розмірі 909,38 дол. США, яка складається з тіла кредиту, відсотків, винагороди за надання фінансового інструменту.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № DNHLGK00000499, 24 лютого 2006 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки № DNHLGK00000499, предметом якого виступила квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2011 року з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто достроково заборгованість за кредитним договором № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року у розмірі 68 944,74 дол. США. Рішення набрало законної сили і в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Вважає, що виконання зобов`язань за кредитним договором № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року було фактично було змінено шляхом дострокового стягнення всієї суми по кредиту, у зв`язку із чим, з цього часу нарахування відсотків, пені і штрафів по кредитному договору мали б бути припиненими.

20 серпня 2013 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року, згідно з якою було внесено зміни до пункту 1.1, а саме, в частині суми непоновлювальної кредитної лінії, загальна сума якої була збільшена з 73 920,00 дол. США до 103 530,3 дол. США.

Позивач зазначає, що про рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2011 року він дізнався тільки після підписання ним Додаткової угоди № 1 від 20 серпня 2013 року до кредитного договору № DNHLGK00000499.

Вважає, що його зобов`язання за кредитним договором № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року було достроково припинено відповідачем через звернення до суду та прийняте рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2011 року, яким було стягнуто достроково з ОСОБА_1 всю суму заборгованості в розмірі 68 944,74 дол. США, що еквівалентно 546 731,78 грн, а отже, відповідач в односторонньому порядку змінив умови договору та фактично достроково припинив зобов`язання за кредитним договором № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року у зв`язку з чим, додаткова угода № 1 до кредитного договору від 20 серпня 2013 року є недійсною.

Станом на 13 січня 2022 року позивачем було сплачено відповідачу загальну суму грошових коштів у розмірі 213 583,99 дол. США.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2011 року з позивача було у повному обсязі стягнуто суму боргу у розмірі 68 944,77 дол. США, а тому вважає, що ним було надмірно сплачено банку ще суму в розмірі 57 144,13 дол. США.

Вважає, що повний розрахунок по кредитному договору відбувся 30 грудня 2016 року, що означає повне виконання основного зобов`язання та підтверджується випискою банку про зарахування коштів.

Окрім того, позивач зазначив, що він з 2014 по 2019 рік брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, що підтверджується відповідними довідками, а тому на нього розповсюджується дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у відповідності до якого штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Оскільки дія іпотечного договору № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року безпосередньо залежить від основного кредитного зобов`язання, визначеного кредитним договором № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року, то вона вважається припиненою з моменту основного зобов`язання зі сторони позивача, а саме з моменту погашення всієї суми заборгованості, визначеної згідно рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2011 року, а саме з 30 грудня 2016 року, коли було сплачено основну суму коштів позивачем.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання додаткової угоди недійсною, припинення кредитного договору, припинення зобов`язання за основним договором, припинення договору іпотеки та стягнення надмірно сплачених коштів задоволено частково.

Визнано кредитний договір № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», припиненим з 13 березня 2011 року.

Визнано зобов`язання за кредитним договором № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», припиненими з 30 грудня 2016 року.

Визнано недійсною Додаткову угоду № 1 від 20 серпня 2013 року до кредитного договору № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року, укладену між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк».

Визнано договір іпотеки № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» припиненим.

Припинено дію заборони на відчуження нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 2975058, тип обтяження: заборона на нерухоме майно, зареєстровану 16 березня 2006 року Приватним нотаріусом Крючковою Т.В., підстава обтяження - договір іпотеки № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року; об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_2 .

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 надмірно сплачені кошти у розмірі 105 356,73 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позичальник виконав свої зобов`язання за кредитним договором шляхом повного виконання судового рішення про дострокове стягнення з нього всієї суми заборгованості за цим договором та про визнання зобов`язань за договором іпотеки припиненими, а також виключення обтяження нерухомого майна позивача з Державного реєстру іпотек.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 квітня 2024 року, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу.

Просило скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначило, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням норм процесуального права, оскільки розглянув справу яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд першої інстанції мав провести підготовче провадження у справі та розглядати справу по суті тільки після виконання всіх завдань підготовчого провадження та його закриття.

Крім того, перед кожним судовим засіданням представник АТ КБ «ПриватБанк» надсилав до суду клопотання про проведення засідання в режимі відеоконференції, які були задоволені судом, проте не проводились в режимі відеоконференції.

Вважає, що позивач не наводить виключних підстав для неможливості звернення до суду в межах строку позовної давності.

Зазначило, що відсутні підстави вважати неналежним, наданий Банком розрахунок заборгованості, в якому відображено та враховано усі фінансові зобов?язання боржника за умовами договору, а також здійсненні боржником платежі на його Виконання.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

24 червня 2024 року від представника ОСОБА_1 - Полешко Е.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

В судовому засіданні представник апелянта Кравченко О.М. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 адвокат Полєшко Е.П. заперечувала проти апеляційної скарги, просила її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позиція суду апеляційної інстанції

Вислухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що 24 лютого 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNHLGK00000499, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 73 920,00 дол. США, з яких 64 000,00 дол. США на купівлю нерухомості, 9 920,00 дол. США на сплату страхових платежів на строком до 24 лютого 2021 року включно.

ОСОБА_1 в свою чергу зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2011 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 достроково, на користь АТ КБ «Приватбанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року у розмірі 68 944,74 дол. США, що еквівалентно 546 531,78 грн.

Рішення не було звернуто до примусового виконання.

20 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було підписано Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року.

За умовами додаткової угоди, в межа строку дії кредитного договору, сторони дійшли згоди внести зміни в Кредитний договір, згідно з якими сторони домовились, зменшити суму заборгованості, яка виникла в період дати надання позичальнику кредиту до підписання цієї додаткової угоди на 44 053,17 дол. США, а саме: відсотки в розмірі 16241. 23 долара США, комісія у розмірі 00.0 дол. США, пеня в розмірі 27811, 94 долара США.

Згідно зі ст.ст. 212,651 ЦК України, сторони домовились, що у разі порушення позичальником будь якого зобов`язання, передбачених в графіку погашення кредиту понад 321 день, позичальник сплачує штраф у розмірі 44053 ,17 дол. США.

Відповідно до пункту 1.1. зазначеної Додаткової угоди було збільшено ліміт непоновлювальної кредитної лінії з 73 920,00 дол. США до 103 530,3 дол. США.

Відповідно до висновку експерта № 06/02/2024 від 01 березня 2024 року, складеного за результатами проведення економічної експертизи, на замовлення ОСОБА_1 , сума заборгованості за кредитним договором № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року, що підлягала стягненню на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2011 року у справі № 2-6525/11 в розмірі 546 731,78 грн в гривневому еквіваленті, надійшла на рахунок банку в період з 01 березня 2011 року по 30 грудня 2016 року.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає, враховуючи наступне.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими;

3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду:

1) малозначних справ;

2) справ, що виникають з трудових відносин;

3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд;

справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Предметом позову в даній справі є визнання додаткової угоди недійсною, припинення кредитного договору, припинення зобов`язання за основним договором, припинення договору іпотеки та стягнення надмірно сплачених коштів.

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року у даній справі відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2022 року позов АТ КБ «ПриватБанк» було залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 червня 2023 року ухвалу суду першої інстанції було скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Справу було призначено до розгляду в спрощеному проваджені.

Крім того колегія суддів встановила, що до судових засідань (07.09.2023, 14.11.2023, 24.01.2023, 04.03.2024 та 10.04.2024) представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подавались клопотання про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

Ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2023 року, 14 листопада 2023 року, 29 лютого 2024 року клопотання представника АТ КБ «ПриватБанк» були задоволені судом і судові засідання на 07.09.2023, 24.01.2023 та 04.03.2024 були призначені в режимі відеоконференцій.

Однак такі засідання в режимі відеоконференції не проводились, що призвело до порушення принципу рівності сторін, передбаченому ст. 31 ЦПК України, що підтверджується даними електронного кабінету адвоката Пац Євгенії *(Скріншот з Електронного кабінету адвоката Пац Євгенії за 10.04.2024 ("Відеозв`язок").

Європейський суд з прав людини зауважив, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (п. 47 рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «"Дія 97" проти України»; заява № 19164/04).

Таким чином суд першої інстанції розглянув справу з порушенням норм процесуального права, що є самостійною підставою для скасування рішення.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору.

Відповідач не сплатив своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № DNHLGK000004991.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним Договором.

Відповідно до ст.ст. 629, 525, 612 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з висновком, викладеному у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18), з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Але такі обставини між сторонами не відбувались.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Колегія суддів вважає, що зобов`язання між сторонами не припинялись, а були змінені відповідно до умов укладеної між ними додаткової угоди від 20.08.2013, в якій сторони визначили розмір суми заборгованості, строки погашення відповідно до графіку.

Укладена між сторонами додаткова угода є вчиненою, породжує юридичні наслідки і є правомірною. Тим більше, що позивач виконував її умови, сплачуючи платежі.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, встановлено, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору».

Відповідно до висновку Верховного Суду викладеному в постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 265/7975/17, "реструктуризація боргу - це домовленість під час якої боржники і кредитори домовляються про відстрочення виплат заборгованостей за основною сумою кредиту і за відсотками, строк яких повинен наступити в певний період часу, а також про новий графік таких платежів.

Таким чином, уклавши додаткову угоду, позивач зобов`язався сплатити існуючу заборгованість перед банком на умовах згідно угоди. Оспорювана угода підписана сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови, що свідчить про його згоду з усіма умовами.

Відповідно до висновку викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 541/2246/16-ц (провадження № 61-18545св18) щодо застосування статей 638, 651, 653, 654 ЦК України, зазначено, що зміна договору за згодою сторін є правочином, спрямованим на зміну цивільних прав та обов`язків. Під формою зміни договору розуміється форма правочину, на підставі якого відбувається зміна договору. Зміна договору призводить до зміни зобов`язання в частині, зокрема, предмета, місця, строків виконання. У разі зміни договору за взаємною згодою сторін зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору і втіленні такої зміни в належну форму.

В постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року в справі № 740/3852/19 вказано, що нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Зокрема такі умови (обставини), які свідчать про недійсність правочину (нікчемність), встановлені нормами ЦК України або інших нормативно-правовими актами.

Позивачем не зазначено та не доведено відповідних умов (обставин), які свідчать про недійсність Додаткової угоди №1 від 20 серпня 2013 року.

Висновки суду першої інстанції про те, що зобов`язання за кредитним договором припинилось, є необґрунтованими.

Наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на корить кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки.

Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 8 грудня 2021 року у справі № 751/3510/15-ц.

За відсутності підстав для визнання Додаткової угоди №1 від 20.08.2013 до Кредитного договору № DNHLGK00000499 недійсними чи припиненими, відсутні і підстави для стягнення коштів.

Крім того, колегія суддів зауважує на тому, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2011 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» було стягнуто достроково суму заборгованості за кредитним договором № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року у розмірі 68 944,74 дол. США, що еквівалентно 546 531,78 грн.

Доводи ОСОБА_1 про те, що йому не було відомо про рішення суду спростовуються мотивувальною частиною рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2011 року справі №2-6525/2011 в якій зазначено, що ОСОБА_1 був повідомлений належним чином за місцем його реєстрації відповідно до даних адресно-довідкового сектору про час, дату та місце розгляду справи.

Рішення не оскаржував, тому твердження ОСОБА_1 про те, що він не знав про наявність даної справи та не отримував повістки не відповідає дійсності.

Щодо висновку експерта колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Згідно зі статтею 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так відповідно до висновку експерта № 06/02/2024 проведеного за замовленням ОСОБА_1 проведено аналіз та підрахунки коштів сплачених ОСОБА_1 та поручителем ТОВ «Верус», за кредитним договором, на рахунок АТ КБ «Приватбанк».

При проведені дослідження експертом не було проаналізовано та не враховано умови Додаткової угоди Додаткової угоди №1 до Кредитного договору.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуАкціонерного товариства «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст складено 16 грудня 2024 року

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана