Справа № 454/1/24 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/2108/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

без участі сторін

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31 травня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , з участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

29 грудня 2023 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 10 серпня 2021 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на сайті Товариства з обмеженою відповідальнісю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») https://miloan.ua/, ОСОБА_1 подала заявку на отримання кредиту №100035036. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/.

Законодавством України передбачено оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов Кредитного Договору №100035036 від 10 серпня 2021 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/.

Відповідачка уклала Договір про споживчий кредит №100035036 від 10 серпня 2021 року з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення відповідачці були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 12000грн. Кредитний договір було укладено строком на 15днів.

Відповідачка не виконала належним чином кредитні зобов`язання.

12 листопада 2021 року згідно умов Договору відступлення прав вимоги №13Т, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за Кредитним Договором №100035036 від 10 серпня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача.

Згідно Договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 48018грн., з яких: 12000грн. - заборгованість за тілом кредиту, 36018грн. - заборгованість за відсотками; 0 грн. - заборгованість за комісійними винагородами; 0 грн. - заборгованість за пенею.

Керуючись ст. 512 - 514, 516 ЦК України та у зв`язку з порушенням відповідачкою умов кредитного договору, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідачки, зазначену в кредитному договорі, направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору.

ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на їхню користь заборгованість за кредитним договором №100035036 від 10 серпня 2021 року в розмірі 48018грн., з яких: 12000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 36018 грн. - заборгованість за відсотками, а також сплачений судовий збір в розмірі 2147,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

29 липня 2024 року 2024 року від ТОВ «ДІДЖИ ФІНАСН» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просили оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку з безпідставністю доводів апеляційної скарги.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 31 травня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №100035036 від 10 серпня 2021 року в розмірі 48018 грн, з яких: 12000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 36018 грн - заборгованість за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» 2147,20 грн сплаченого судового збору та 3000 грн витрати на правову допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 . Вважає рішення незаконним та необгрунтованим. Судом не було перевірено правильність розрахунку та законність нарахування великої суми відсотків.

ОСОБА_1 визнала позов в суді першої інстанції в розмірі 12018 грн. Нараховані позивачем відсотки за користування кредитом в розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» - є несправедливим.

Звертає увагу, що нараховані позивачем проценти в розмір 36000 грн є відсотками в розумінні ч.2ст.625 ЦПК України, при цьому такої вимоги нам не заявлялося.

Просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31 травня 2024 року та пийняти нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» задовольнити частково, а саме стягнути із відповідачки 12018 грн заборгованості за кредитом, яка складається з: 12000 грн заборгованості за основною сумою заборгованості, 18 грн заборгованості по відсотках, в решті позовних вимог відмовити. Судові витрати просить стягнути з позивача.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення 30 грудня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 10 серпня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит №100035036.

Згідно з розділом 1 Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 12000грн., строком на 15днів, термін (дата) повернення кредиту 25 серпня 2021 року; проценти за користування кредитом - 18грн., які нараховуються за ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

12 листопада 2021 року між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір відступлення прав вимоги №13Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» свої права грошової вимоги до боржників за кредитним договором, у тому числі і за Договором про споживчий кредит №100035036 від 10 серпня 2021 року.

Відповідно, ТОВ «Діджи Фінанс» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах.

Як вбачається з Розрахунку заборгованості за Договором про споживчий кредит №100035036 від 10 серпня 2021р., заборгованість ОСОБА_1 складає 48018грн., з яких: 12000грн. - заборгованість за тілом кредиту, 36018грн. - заборгованість за відсотками; 0 грн. - заборгованість за комісійними винагородами; 0 грн. - заборгованість за пенею.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог, суд виходив з тих підстав, що ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним виконанням умов договору про споживчий кредит допустила заборгованість в розмірі 48018 грн, з яких 12000 грн заборгованість за тілом кредиту та 26018 грн заборгованість за відсотками, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

З такими висновками суду повністю погодитись неможна із наступних підстав.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

ОСОБА_1 визнає факт укладення 10 серпня 2021 року між нею та ТОВ «Мілоан» договору про споживчий кредит №100035036, а також зобов`язання щодо повернення тіла кредиту в розмірі 12000 грн та проценти в розмірі 18 грн, в зв`язку з чим ці обставини в порядку ч.1 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно з розділом 1 Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 12000грн., строком на 15днів, термін (дата) повернення кредиту 25 серпня 2021 року; проценти за користування кредитом - 18грн., які нараховуються за ставкою 0, 01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

В анкеті-заяві на кредит №100035036 від 10 серпня 2021 року, яка заповнювалася перед укладенням договору було погоджено:

суму кредиту - 12000 грн;

строк кредитування 15 днів;

процентну ставку 0,01% за кожен день користування.

Згадана інформація міститься в паспорті споживчого кредиту №100035036.

Окрім цього, умови договору про споживчий кредит та паспорт споживчого кредиту містять інформацію, що орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 12018 грн, з яких: 18 грн це проценти за користування кредитом, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Судом не встановлено, що договір про споживчий кредит №100035036 укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» 10 серпня 2021 року пролонговувався чи така пролонгація договору узгоджувалася між сторонами.

Із вказаного випливає, що строк дії договору сплив 25 серпня 2021 року.

Згідно з ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2022 року у справі № 947/25785/19 (провадження № 61-3732св22) зроблено висновок, що: «за змістом ст.526, ч.1 ст.530, ст.610 та ч.1 ст.612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстав їх нарахування згідно з ч.2 ст.625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Позивач просив стягнути з відповідача проценти в розмірі 36018 грн, хоча дана сума не є процентам, а нарахована відповідно до розділу 4 кредитного договору «Відповідальність сторін»:

4.1. У разі прострочення Позичальником зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору, Позичальник починаючи з дня наступного за останнім днем строку кредитування з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), за наявності вимоги Кредитодавця зобов`язаний сплатити на користь Кредитодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) нарахована за порушення зобов`язань Позичальником не може перевищувати 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного Позичальником за цим Договором, а у випадку, якщо загальний розмір кредиту не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, сукупна сума неустойки не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної Позичальником за цим договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом.

4.2 У разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця.

4.3 Кредитодавець на свій розсуд може не застосовувати жодного виду відповідальності передбаченого п.п.4.1,4.2 цього Договору, застосувати один з них або всі одночасно. Вимога(и) Кредитодавця про сплату вказаних процентів та/або пені Позичальником вважається здійсненою(ими), якщо заборгованість зі сплати процентів та/або пені відображена в Особистому кабінеті Позичальника чи іншим чином доведена до його відома (листування, повідомлення, тощо).

Тобто, сума в розмірі 36 тис. грн. є відсотками в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України

При цьому, позивач не заявив до відповідача вимоги про стягнення процентів, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позовних вимог про стягнення відсотків, нарахованих в порядку ст.625 ЦК України, позивач не заявляв, а суд не має права виходити за межі предмету та підстав позову.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернула, унаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що заявляючи позовні вимоги, позивачем зазначено про заборгованість за відсотками у розмірі 36018 грн., разом з тим, сторони погодили під час підписання договору про споживче кредитування, що відсотки становлять 18 грн., відтак сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає тіло кредиту у розмірі 12000 грн. та відсотки у розмірі 18 грн., а всього 12018 грн., в зв`язку з чим рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31 травня 2024 року потрібно змінити в частині стягнення заборгованості за відсотками та в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов та апеляційну скаргу задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» підлягають стягненню судові витрати за звернення до суду з позовом в розмірі 537,40 гривень, а з ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню витрати за звернення до суду апеляційною скаргою, в розмірі 4542 грн.

Згідно ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки на ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» покладено більшу суму судових витрат, йому необхідно сплатити на користь ОСОБА_1 4004,60 грн (4542-537,40).

Щодо витрат на правову допомогу понесених ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», колегія суддів враховуючи складність вказаної справи, ціну позову, фактичний обсяг наданих послуг, тривалість розгляду справи судом, оцінивши подані докази на підтвердження понесених витрат в суді першої інстанції, вважає визначений судом першої інстанції розмір витрат на правничу допомогу 3000 грн для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», таким, що відповідає критеріям розумності і справедливості.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргою представника ОСОБА_1 Пащука Артема Ігоровича задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31 травня 2024 року змінити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» () до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), з участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» () заборгованість за кредитним договором №100035036 від 10 серпня 2021 року в розмірі 12018 (дванадцять тисяч вісімнадцять) грн, з яких: 12000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 18 грн - заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» () 3000 (три тисячі) грн витрати на правову допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судових витрат (судового збору) в розмірі 4004 (чотири тисячі чотири) грн 60 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 грудня 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.