Справа № 174/595/24
п/с № 2/174/237/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Ілюшик І.А.,

за участю: секретаря Троцько О.В.,

представника позивача - Павленко С.В.,

представника відповідача - Григор`єва Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «АкордБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Публічне акціонерне товариство «АкордБанк (далі ПАТ «АкордБанк»), звернулося до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 13.08.2020 року між позивачем та ОСОБА_1 було підписано заяву-пропозицію № СІК-130820/095-00, на підставі якого відповідач прийняв пропозицію укласти кредитний договір та приєднався до «Правил банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «АкордБанк», що розміщені в мережі Інтернет на офіційному Інтернет-сайті банку www.accordbank.com.ua, які разом з заявою-пропозицією та Умовами споживчого кредиту складають договір про надання споживчого кредиту.

Відповідно до Додатку № 1 до заяви-пропозиції, графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки зазначено детально строку кредиту 24 місяці, сума споживчого кредиту 31800,00 грн., процентна ставка 19,99% річних, розмір щомісячної комісії - 1,99%, розмір одноразової комісії 6,00%. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши кредит у розмірі, відповідно до умов договору. Проте відповідач отримавши кредитні кошти, своїх зобов`язань по поверненню кредиту не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 23.01.2024 року складає 20 326,10 грн., яка складається з наступного: 16 168,09 грн. - прострочена сума заборгованості по кредиту; 1 406,73 грн. - прострочена сума заборгованості по процентам; 2 751,28 грн. - прострочена заборгованість за комісією.

Тому, позивач просить стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу за договором та судові витрати по справі.

Ухвалою від 20.05.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

16.09.2024 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів.

На виконання ухвали суду надано оригінал заяви-пропозиції № СІК-130820/095-00 від 13.08.2020 року, оригінал графіку платежів розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та розрахунок процентної ставки (додаток № 1 до заяви-пропозиції № СІК-130820/095-00 від 13.08.2020 року), оригінал заяви-анкети на отримання споживчого кредиту № 1-4-42993 від 13.08.2020 року, оригінал паспорта споживчого кредиту (додаток № 1 до заяви-анкети № 1-4-42993 від 13.08.2020 року), оригінал графіку платежів (додаток № 2 до заяви-анкети № 1-4-42993 від 13.08.2020 року) із клопотанням повернути їх після огляду.

Судом вирішено вказане клопотання під час ухвалення рішення.

В судовому засідання представник позивача Павленко С.В. приймав участь в режимі відеоконференції, позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Пояснив, що відповідач отримав кредитні кошти, своїх зобов`язань по поверненню кредиту не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість. Надано виписку по рахунку та меморіальні ордери. Відповідачем не надано заперечень, що не вірно розраховано заборгованість. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією, то законодавством встановлено право банку встановлювати комісії.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засідання проти задоволення позову заперечував, пояснив, що позивач на вимогу суду не надав оригінали меморіальних ордерів, які повинні бути єдиним належним доказом того, що позивач перерахував, а відповідач отримав від позивача кредитні кошти, а тому сторона відповідача не визнає як докази копії меморіальних ордерів, що у свою чергу свідчить про те, що позивачем не доведено перерахування коштів відповідачу, тобто укладення правочину із відповідачем, оскільки договір є укладеним з моменту передачі грошей. Також позивачем на вимогу суду надані оригінали заяви-пропозиції від 13.08.2020 року та графік платежів, на яких відтиск підпису та печатки позивача відтворений шляхом механічного копіювання (факсиміле). Позивачем не надано письмової угоди між ним та відповідачем щодо використання факсимільного відтворення підпису та печатки, тому вказані заява та графік є нікчемними, тобто такими, що не підтверджують будь-які права та обов`язки сторін.

Також представник відповідача вважає, що позивач не мав права нараховувати відповідачу комісію (плату за розрахунково-касове обслуговування), оскільки положення заяви-пропозиції та графіку платежів, щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію є нікчемними відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит, шляхом підписання заяви-пропозиції, ним підписано графік платежів, паспорт споживчого, заяву-анкету від 13.08.2020 року, графік платежів (а.с. 17-21).

До матеріалів справи долучені на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів за кредитним договором № СІК-130820/095-00 копії меморіальних ордерів (а.с. 15,16, 22-26).

Відповідачем частково погашалась заборгованість за кредитом за кредитним договором № СІК-130820/095-00, що підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 13.08.2020 по 24.01.2024 року (а.с. 10-14).

Згідно розрахунку заборгованість за договором № СІК-130820/095-00 від 13.08.2020 року станом на 23.01.2020 року становить 20 326,10 грн., яка складається з наступного: 16 168,09 грн. прострочена сума заборгованості по кредиту; - 1 406,73 грн. прострочена сума заборгованості по процентам; - 2751,28 грн. прострочена заборгованість за комісією (а.с. 9).

Представником позивача до матеріалів справи долучено Правила банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «АкордБанк» (а.с. 27- 38).

06.02.2024 року відповідачу направлялась досудова вимога щодо дострокового погашення заборгованості в розмірі 20 326,10 грн. за кредитним договором № СІК-130820/095-00 від 13.08.2020 року (а.с. 39).

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на ч. 6 ст. 95 ЦПК України єдиним належним доказом достовірності наданих копій могло бути лише дослідження оригіналу договору, зокрема за ініціативою суду. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 757/28232/13-ц.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України в редакції чинній на час укладення договору правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за даним Договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Щодо доводів представника відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи в тексті заяви-пропозиції № СІК-130820/095-00 від 13.08.2020 року (див. останній абзац тесту першого аркушу п. 1) вказано, що клієнт надає згоду на використання Банком аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Банком цієї заяви-пропозиції та скріплення її печаткою, при цьому клієнт надає свою згоду на використання Банком аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Банку та/або відтиску печатки Банку, що відтворені за допомогою засобів копіювання, зразки яких наведені в правилах (а.с. 103).

Отже ОСОБА_1 підписуючи заяву-пропозицію № СІК-130820/095-00 від 13.08.2020 року, погодився на використання факсимільного відтворення підпису іншої сторони правочину. Тому відповідні доводи представника відповідача суд відкидає.

Посилання про ненадання належних та допустимих доказів на підтвердження факту видачі кредитних коштів та фактично наявності заборгованості відповідача у заявленому розмірі, є безпідставним з огляду на наступне.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національно банку України від 04.07.2018 року № 75 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21).

Отже, наданий банком розрахунок заборгованості за кредитом та виписка по рахунку, є належним доказом користування відповідачем кредитними коштами.

Відповідно до вказаної вище виписки, ОСОБА_1 активно користувався кредитним лімітом, більш того, відповідач здійснював часткове погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується розрахунком та випискою з особового рахунку.

Зазначене свідчить про визнання та приймання ОСОБА_1 укладення кредитного договору та отримання ним кредитних коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, стороною відповідача не спростовано твердження позивача про те, що відповідач користувався наданими кредитними коштами.

Контррозрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, відповідачем також не надано.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір у належній формі та погоджені всі його істотні умови. Позивач свої зобов`язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти на умовах передбачених договором, доказів протилежного суду не надано. Сторонами договору було узгоджено проценти від суми неповернутого в строк кредиту, що в силу ст. 628 ЦК України, є обов`язковим до виконання ОСОБА_1 .

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 16 168,09 грн. - прострочена сума заборгованості по кредиту; 1 406,73 грн. - прострочена сума заборгованості по процентам, позов в цій частині підлягає до задоволення.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача простроченої заборгованість за комісією в сумі 2751,28 грн.

10.06.2017 року набув чинності ЗУ «Про споживче кредитування», у звязку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обовязкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, повязані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України«Про споживчекредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).

Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11.01.2023 року зазначила, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження №14-44цс21) вказано, що відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, повязані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом «Проспоживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту (пункти 31.17 та 31.18). Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування.

З огляду на вищезгадані положення законодавства України суд не заперечує право банку встановлювати плату за обслуговування кредитної заборгованості.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним в постанові № 199/7014/20 від 01.02.2023 року.

Однак, в судовому засіданні встановлено, що ні в договорі, ні в графікучи інших наданих позивачем доказах не передбачено, які саме послуги банку включаються в обслуговування кредиту.

Таким чином, в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які повязані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються відповідачу позивачем та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, а тому положення кредитного договору щодо обовязку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним в постанові № 204/224/21 від 06.11.2023 року.

Разом з тим наявні в матеріалах справи документи не містять будь-якого опису послуг з обслуговування кредитної заборгованості, за які банком встановлена плата.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним в постанові № 199/7014/20 від 01.02.2023 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже, у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача простроченої заборгованість за комісією в сумі 2751,28 грн. слід відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, оцінивши у сукупності надані банком докази по справі, суд доходить висновку, що відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань, але позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 17 574,82 грн. В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в судовий збір в розмірі 2 618,13 грн. пропорційно задоволеної частини позовних вимог. В іншій частині віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 81, 89, 141, 264, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «АкордБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «АкордБанк» (, місцезнаходження: вул. Стеценка, буд. 6, м. Київ) заборгованість за кредитним договором № СІК-130820/095-00 від 13.08.2020 року, у розмірі 17 574 (сімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят чотири) грн. 82 коп., станом на 23.01.2024 року, яка складається з наступного: 16 168,09 грн. - прострочена сума заборгованості по кредиту; 1 406,73 грн. - прострочена сума заборгованості по процентами.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «АкордБанк» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 618,13 грн.

В іншій частині віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя І.А.Ілюшик