Справа №504/4011/24
Провадження №2/504/2536/24
Комінтернівський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2024с-ще Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенко В.К.,

секретаря Ориник М.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

23.09.2024 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачів, яким просить визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку площею 0, 1106 га, цільове призначення «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

На обгрунтування своїх доводів заявник стверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5 .

Після його смерті відкрилась спадщина.

За життя рішенням Олександрівської сільської ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області №22-ХХІІ від 29.11.1995 року ОСОБА_5 передано у приватну власність безоплатно земельну ділянку, загальною площею 0,10 га, цільове призначення «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

10.04.1995 року на ім`я ОСОБА_5 видано будівельний паспорт на забудову вказаної земельної ділянки.

За життя ОСОБА_5 не отримав державного акту на право власності на землю та не зареєстрував свого права власності на вказану земельну ділянку.

Через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майна, заявниця позбавлена можливості оформити в нотаріальному порядку свої спадкові права.

Відповідачі подали заяви про визнання позову, послались на те, що не претендують на вказану земельну ділянку.

Рух справи в суді першої інстанції:

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 07.10.2024 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.11.2024 року за клопотанням (заявою) позивача замінено відповідача- Фонтанську сільську раду Одеського району Одеської області на належних відповідачів- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.12.2024 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду.

Позивач подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, доводи позову підтримав повністю.

Встановлені судом фактичні обставини:

Судом встановлено, що За життя рішенням Олександрівської сільської ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області №22-ХХІІ від 29.11.1995 року ОСОБА_5 передано у приватну власність безоплатно земельну ділянку, загальною площею 0,10 га, цільове призначення «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

10.04.1995 року на ім`я ОСОБА_5 видано будівельний паспорт на забудову вказаної земельної ділянки.

За життя ОСОБА_5 не отримав державного акту на право власності на землю та не зареєстрував свого права власності на вказану земельну ділянку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 .

Після його смерті відкрилась спадщина.

З матеріалів спадкової справи, заведеної до майна ОСОБА_5 вбачається, що спадщину прийняла ОСОБА_1 дружина спадкодавця, та його діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Поділ спадкового майна оформляється угодою спадкоємців або, при відсутності згоди, судовим рішенням.

В судовому порядку сторони дійшли згоди про поділ спадкового майна у вигляді спірної земельної ділянки. Волевиявлення сторін є вільним та не має ознак примусу.

Через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майна, заявник позбавлений можливості оформити в нотаріальному порядку свої спадкові права.

Позиція суду та релевантні джерела права:

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Виходячи зі змісту положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК Україниспадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України.

Відповідно до пункту "г" ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав на земельні ділянки здійснюється, в тому числі шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно не переходить до спадкоємців в порядку спадкування, за винятком випадків, на які поширюється дія п. 1 Розділу "Перехідні положення Земельного кодексу України".

Разом із тим, відповідно до п. 1 Розділу "Перехідні положення Земельного кодексу України" рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняття органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органом місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Зазначений порядок встановлений законодавцем в разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Якщо спадкоємець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування про завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 , у встановленому законом порядку, на підставі рішення Олександрівської сільської ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області №22-ХХІІ від 29.11.1995 року, набув право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, цільове призначення «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , і ця сама земельна ділянка виділена йому в натурі (на місцевості) відповідно до акту від 27.04.1994 року № 37.

Не оформлення (не реєстрація) та/чи не отримання за життя спадкодавцем державного акту на право власності на земельну ділянку, не є правовою підставою для ствердження про не набуття особою права власності, оскільки право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 Земельного кодексу України) відповідно до вимог визначених ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Водночас набуття права власності відбувається одночасно із прийняттям відповідним правомочним суб`єктом розпорядження землями державної та/чи колективної власності рішення про передачу земельної ділянку у власність громадянину.

Оскільки спадкоємець не має можливості у нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину, то тільки в судовому порядку він має можливість захистити своє право.

Суд безумовно враховує, що наявне у справі рішення від 19.07.2019 року № 753/VII Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області про виділення цієї самої земельної ділянки ОСОБА_1 не має правової підстави, оскільки вищевказаним рішенням органу місцевого самоврядування ця сама земельна ділянка раніше була виділена в порядку приватизації її чоловікові ОСОБА_5 , і без процедури вилучення цієї земельної ділянки у попереднього власника виділення цієї земельної ділянки іншому власнику не відповідає положенням закону.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки суд не вправі вирішувати питання збільшення розміру земельної ділянки, яка виділена у власність спадкодавцю.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, ст.ст. 258-260, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку площею 0, 10 га, цільове призначення «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_5 на підставі рішення Олександрівської сільської ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області №22-ХХІІ від 29.11.1995 року.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В. К. Барвенко