Справа № 545/2401/24
Провадження № 2/545/1517/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2024 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді Цибізової С.А.,

з участю секретаря Гречко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи тим, що у період з 11.11.2016 по 31.01,2022 перебувала з відповідачем у шлюбі. Сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 08.08.2023 перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 . Позивач та її чоловік ОСОБА_4 подали документи на отримання робочої візи до Канади та отримали вищевказані візи, але не мають такої можливості, оскільки батько дитини не дає згоди на виїзд за кордон. Тимчасове проживання позивача з дитиною за кордоном дозволить їй надати належне медичне лікування, а також відновити психологічний стан дитини, яка знаходиться постійно під обстрілами та тривогами. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням оформити та надати їй відповідні документи на підставі яких вона змогла б вивезти їхню дитину за кордон, але отримувала відмову.

Просила визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що спір між сторонами про визначення місця проживання відсутній, а позивач просить визначити місце проживання дитини із нею з метою виїзду за кордон на постійне проживання в Канаду. Пояснив, що він ліменти на утримання доньки сплачує регулярно з 2017 року, є військовослужбовцем та бере участь у захисті країни, тому не має можливості приділяти участь стільки ж часу вихованню дитини як і звичайні цивільні люди. Зазначив, що дочка зареєстрована із ним і він сам неодноразово пропонував позивачці зняти дочку з реєстрації за місцем його проживання та зареєструвати за адресою проживання позивачки. Вважав, що позовна заява подана не в інтересах дитини. В задоволені позовних вимог просив відмовити.

У відповіді на відповідь на відзив стороною позивача заначається, зокрема, що відповідач батьківські обовязки не виконує належним чином, а позивач бажає виїхати за кордон з робочою візою саме в інтересах дитини, прготе не має змоги цього зробити за відсутності дозволу батька. Тоді як, відповідач свідомо перешкоджає можливості тимчасово вивезти дитину за кордон для надання їй можливості отримати лікування та реабілітацію.

Позивач у судове засідання не з`явилася.

Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Відповідач, будучи повідомленим про дату та час судового розгляду справи. у судове засідання не з`явився.

Суд, дослідивши матеріали справи, встанови наступні факти та відповідні їм правовідносини.

У ч. 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Встановлено, що сторони 11.11.2016 сторони зареєстрували шлюб у Московському районному у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с.75).

Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.76).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2017 стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісячно починаючи з 24.07.2017; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання щомісячно по 1/6 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 24 липня 2017 року по 27 листопада 2019 року.

При цьому рішенням суду встановлено, що дитина мешкає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні.(а.с.77).

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 31.01.2022 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , зареєстрований 11.11.2016 Московським районним у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №1551 розірвано (а.с.78-79).

Згідно посвідченя офіцера ОСОБА_2 перебуває на військовій службі в ЗСУ.(а.с.80)

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 14.11.2023 №565 ОСОБА_3 , 27.11.2016 надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів (а.с.93).

Відповідно до довідки від 27.05.2022 №6330- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.102).

За цією ж адресою проживає малолітня ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою від 27.05.2022 №6330- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; законний представник, що супроводжує дитину ОСОБА_1 (а.с.103).

Позивчем надано до суду копії медичної документації щодо ОСОБА_3 із зазначенням відповідних діагнозів (а.с.83-92)

Згідно перекладу з англійської мови листа Міністерства у справах про іміграції, біженців і громадянства Канади на електрону адресу на ім`я ОСОБА_6 для продовженя розгляду заяви про надання посвідки на тимчасове проживання, необхідно подати наступні документи, зокрема, дозвіл батьків на поїздку.

Згідно перекладу з англійської мови листа Міністерства у справах про іміграції, біженців і громадянства Канади від 09 листопада 2023 року на ім`я ОСОБА_6 , встановлено , що її заява не відповідає вимогам Закону про іміграцію та захист біженців у звязку із не наданням документів. (а.с. 109-114)

Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей від 28.11.2024 №450 вбачається, що батько дитини ОСОБА_2 , був запрошений на співбесіду до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. За запрошенням не з`явився, але засобами телефонного зв`язку повідомив, що до кінця воєнних дій не заперечує проти визначення місця проживання дитини із матір`ю у зв`язку з тим, що наразі є військовослужбовцем та служить у Збройних Силах України.

Департамент служб, як представник органу опіки та піклування в інтересах, вважає доцільним визначення місяця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 (а.с.226).

У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (стаття 7 СК України).

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

У параграфі 54 рішення «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У частинах четвертій та п`ятій статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Водночас у частині шостій вказаної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Предметом позову у даній справі є визначення місця проживання малолітньої дитини.

З фактичних обставин справи та наданих відповідачем пояснень як у відзиві на позов, у підготовчому судовому засіданні та органу опіки та піклування вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2017 року проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 та відповідач не заперечує проти її проживання із матір`ю.

У статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Суд враховує, що до звернення позивачки із зазначеним позовом сторони фактично дійшли згоди щодо місця проживання малолітньої доньки із матір`ю, що також підтверджено відповідачем який не просив змінювати місце проживання доньки.

Доцільність проживання дитини із матрі`ю та відсутністьь заперечень батька з цього приводу підтверджена також і висновком органу опіки та піклування.

Таким чином, суд звертає увагу, що цей спір щодо місця проживання дитини був ініційований матір`ю, з якою дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Батько дитини не вимагав та не вимагає зміни місця проживання дочки.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 на час звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживала і проживає разом із нею не довела порушеня своїх прав, а тому спір між сторонами з приводу визначення місця проживання дитини відсутній, що є підставою для відмови у позові.

Схожу за змістом позицію викладено у Постанові Верховного Суду від 10 грудня 2024 року у справі № 299/8679/23.

Щодо посилання позивача на роздруківки переписки та аудіо записи розмов, суд зазначає, що вони не є належними доказами у справі оскільки неможливо достовірно встановити їх приналежність відповідачу.

Щодо посилання позивача як на підставу позову на неможливість вивезення дитини за кордон без дозволу батька та обрання способу захисту у вигляді визначення місця проживання дитини суд дійшов наступного.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно частини першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Судом встановлено, що спір між сторонами з приводу визначення місця проживання дитини відсутній, натомість позивач заявляє про необхідність вивезення дитини за кордон, тоді як відповідач проти цього заперечує, а тому спір між сторнами виник саме з приводу надання дозволу на виїзд дитини за кордон.

Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що як на одну з підстав позову позивач посилаєтьсч на неможливість виїхати із дочкою за кордон у Канаду без дозволу батька. За таких обставин, суд вважає, що визначення місця проживання дитини яка і так проживає з позивачкою не є належним та ефективним способом захисту у зазначених правовідносинах. При цьому інших позовних вимог позивачем до суду не заявлено, а суд не має права з власної інициативи вийти за межі позовних вимог.

Відповідно до ст.161 СК України підставою для визначення судом місця проживання дитини є наявність спору саме з приводу місця проживання дитини, а не з приводу надання дозволу батьком на виїзд дитини за кордон. Натомість, визначення місця проживання дитини із матір`ю не є належним способом захисту у спорі про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини.

За таких обставин, суд вважає, що визначені законом підстави для задовлення позовних вимог відсутні, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 81, 259,263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С. А. Цибізова