КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/3338/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», подану представником Сечко Сергієм Володимировичем, на рішення Подільського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ПрАТ «СГ «ТАС» звернулось до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 , відповідно до якого просило стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 11 849,42 грн та судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 26 березня 2020 року об 11 годині 00 хвилин в місті Києві на перехресті вулиць Набережно - Лугової та Оленівської сталася дорожньо - транспортна пригода за участі автомобіля марки «Geely», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Nissan», номерний знак НОМЕР_2 , під час ДТП зазначений транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

В позовній заяві вказано, що на момент заподіяння шкоди діяв Договір добровільного страхування наземного транспорту № FA 63167 від 14 червня 2019 року, який було укладено між ПрАТ «Страхова група «ТАС» щодо автомобіля марки «Nissan», згідно з яким позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди, заподіяної страхувальнику вказаного транспортного засобу.

Вказано, що постановою Подільського районного суду міста Києва від 23 червня 2020 року у справі №758/4363/20 відповідача ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

ПрАТ «СГ «ТАС» посилається на те, що відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту № FA 63167 від 14 червня 2019 року здійснило виплату страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль марки «Nissan», номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 57 530,87 грн.

У подальшому, позивачем отримано інформацію, що відповідач застрахований відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом № АО1961336, який покрив суму збитків позивача у розмірі 45 681,45 грн.

В межах ліміту, а також з урахуванням зносу ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом № АО1961336 виплатило на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 45 681,45 грн. Сума страхового відшкодування, яка залишилась не виплаченою складає 11 849,42 грн.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року позов ПрАТ «СГ «ТАС» залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ПрАТ «СГ «ТАС» - Сечко С.В. подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату суми страхового відшкодування на рахунок СТО ТОВ «НІКО АВТОАЛЬЯНС» в розмірі 57 530,87 грн, що підтверджується платіжним дорученням №94893 від 23 квітня 2020 року. Зазначено, що отримувач коштів СТО ТОВ «НІКО АВТОАЛЬЯНС» є платником податку на прибуток на загальних підставах, про що свідчить інформація, зазначена у рахунку №01502 від 07 квітня 2020 року.

В апеляційній скарзі зазначено, що доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Також апелянт звертає увагу, що ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснило виплату страхового відшкодування з урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Nissan», номерний знак НОМЕР_2 , а саме 18%, - 45 681,45 грн.

Враховуючи викладене, представник ПрАТ «СГ «ТАС» - Сечко С.В. вважає, що відповідач повинен сплатити на користь позивача 11 849,42 грн, а тому просить апеляційний суд скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

11 грудня 2023 року на адресу апеляційного суду засобами електронного зв`язку надійшов відзив від ОСОБА_1 , відповідно до якого звертає увагу, що ліміт страхової суми згідно вимог Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не був перевищений. У рахунку №01502 від 07 квітня 2020 року постачальник ТОВ «НІКО АВТОАЛЬЯНС», отримувач ТОВ «ОТОКОЧ Україна» зазначений недостовірний пробіг за одометром автомобіля «Nissan», номерний знак НОМЕР_2 , який станом на 07 квітня 2020 року, після дорожньо-транспортної пригоди 26 березня 2020 року, складає 0 км, хоча автомобіль перебував в експлуатації у власника ТОВ «ОТОКОЧ Україна» починаючи з 27 червня 2019 року, а дата першої реєстрації 13 грудня 2018 року. Станом на 11 грудня 2018 року встановити технічний стан та фізичний знос вказаного автомобіля не є можливим.

У відзиві також зазначено, що у платіжному доручені №94893 від 23 квітня 2021 року зазначено, що ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило перерахунок коштів у сумі 57 530,87 грн на користь Автоальянс Київ ТзВО. Враховуючи назви ТОВ «НІКО АВТОАЛЬЯНС» та Автоальянс Київ ТзВО, відповідач вважає, що це дві різні юридичні особи.

Крім того, відповідач також вказує, що оскільки ТОВ «НІКО АВТОАЛЬЯНС» є платником податку на прибуток на загальних підставах, останнім до вартості ремонтних робіт було включено ПДВ у розмірі 9 588,48 грн, що не відноситься до фактичної суми вартості безпосередньо відновлювального ремонту автомобіля, а вказане є податковими зобов`язаннями надавача послуг.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 14 червня 2019 року між ПрАТ «СГ «ТАС» та ТОВ «ОТОКОЧ УКРАЇНА» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № FA 00063167 (а.с.5-19, т.1).

Предметом договору є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володіння, користування і розпорядженням застрахованим транспортним засобом та застрахованим додатковим обладнанням, встановленим на ньому, зокрема: легковим транспортним засобом «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2018 року випуску.

Так, 26 березня 2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода. Відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києві від 23 червня 2020 року, ОСОБА_1 26 березня 2020 року, об 11 годині 00 хвилини, на перехресті вулиць Набережно-Лугової і Оленівської в м. Києві, керуючи транспортним засобом «Geely Emgrand», номерний знак НОМЕР_1 , під час об`їзду автомобіля «Nіssan Qashqai», номерний знак НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку та здійснював розворот на перехресті, не врахував дорожню обстановку та не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого скоїв з ним зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 13.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 23 червня 2020 року винним у дорожньо-транспортній пригоді визнано відповідача ОСОБА_1 , за що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн (а.с.4, т.1).

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником транспортного засобу «Nіssan Qashqai», номерний знак НОМЕР_2 , є ТОВ «ОТОКОЧ УКРАЇНА» (а.с.20, т.1).

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля «Nіssan Qashqai», номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС», про що свідчить копія Договору добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) від 14 червня 2019 року (а.с.5, т.1).

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником транспортного засобу «Geely Emgrand», номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 (а.с.186, т.1).

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля відповідача «Geely Emgrand», номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «УСК» «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відповідно до Полісу № АО1961336 (а.с.183, т.1).

Згідно вказаного полісу № АО1961336 розмір страхової суми на одного потерпілого за шкоду, завдану майну становить 130 000 грн. Розмір франшизи - 2 600 грн.

Заявою про настання страхового випадку по договору страхування ТОВ «ОТОКОЧ УКРАЇНА» повідомило позивача про пошкодження транспортного засобу «Nissan Qashqai», номерний знак НОМЕР_2 (а.с.21-22, т.1).

На підставі страхового акту № 08662/01/920 від 21 квітня 2020 року, розрахунку суми страхового відшкодування та платіжного доручення № 94893 від 23 квітня 2020 року позивачем проведено виплату страхового відшкодування на рахунок № НОМЕР_3 ТОВ «Автоальянс Київ» в сумі 57 530,87 грн (а.с.30, т.1).

Саме суму страхування у розмірі 57530 грн. 87 коп., обраховану відповідно до рахунку № 01502 від 07 квітня 2020 року, складеного ТОВ «НІКО АЛЬЯНС», та безпосередньо на рахунок № UA НОМЕР_6 просило перерахувати ТОВ «ОТОКОЧ УКРАЇНА» в заяві про виплату страхового відшкодування від 10 квітня 2020 року.

Згідно платіжного доручення № ЗР119940 від 20 листопада 2020 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», як страховик винної особи - відповідача, здійснило виплату позивачу у порядку суброгації суму страхового відшкодування у розмірі 45 681,45 грн (.с.32, т.1).

Суд першої інстанції, залишаючи без задоволення позовні вимоги ПрАТ «СГ «ТАС», мотивував своє рішення тим, що суд погоджується з запереченням відповідача в частині необґрунтованого розміру страхового відшкодування з включенням до суми виплаченого позивачем страхового відшкодування - ПДВ, яку просить стягнути позивач, оскільки не надано доказів фактичного проведення ремонту пошкодженого автомобіля, належного ТОВ «ОТОКОЧ Україна», а також на суму фізичного зносу автомобіля. Крім того, з надано представником третьої особи розрахунку виплаченого страхового відшкодування на користь позивача від 26 жовтня 2020 року вбачається, що підставою зниження суми страхового відшкодування є також франшиза у розмірі 2 600 грн. Враховуючи викладене, суд виснував, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Апеляційний суд не може повною мірою погодитись із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За змістом положень статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди.

Така особа, відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування (правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі № 727/182/21, провадження № 61-11749св21, від 17 серпня 2022 року в справі № 761/15232/18 провадження № 61-19661св20 та інших).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц та від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15-ц (провадження № 61-19062св20).

Подібні за змістом висновки, зокрема щодо застосування положень частини другої статті 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20 (провадження № 61-14462св21), від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16-ц (провадження № 61-42292св18), від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20 (провадження № 61-19св22).

За змістом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 04 липня 2018 року дійшла висновку, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. У разі недостатності страхової виплати, різниця сплачується потерпілому винною особою.

Судом було встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля відповідача «Geely Emgrand», номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «УСК» «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відповідно до Полісу № АО1961336 (а.с.183, т.1).

Згідно вказаного полісу № АО1961336 розмір страхової суми на одного потерпілого за шкоду, завдану майну становить 130 000 грн. Розмір франшизи - 2 600 грн.

Таким чином, розмір завданої шкоди потерпілій особі в даній ДТП, не перевищував розміру страхової суми на одного потерпілого за шкоду, завдану майну.

Апеляційний суд також враховує, що відповідно до положень статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Таким чином, ПрАТ «УСК» «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснюючи виплату страхового відшкодування на користь позивача по справі ПрАТ «СГ «ТАС» зменшило розмір страхового відшкодування на розмір франшизи, передбаченої в полісі № АО1961336, а саме на 2 600 грн.

Разом з тим, перевіряючи доводи позивача щодо правомірності стягнення з відповідача по справі страхового відшкодування у розмірі 11 849,42 грн, що включає в себе ПДВ, апеляційний суд керується наступним.

Відповідно до положень п.36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Системний аналіз вказаних норм законодавства дає підстави для висновку, що страховик, який здійснює виплату страхового відшкодування безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), зменшує розмір відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу на суму ПДВ й в подальшому може відшкодувати особі вказаний розмір ПДВ за умови документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Із вказаного слідує, що розмір ПДВ відшкодовується страховиком за умови документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту транспортного засобу й вказана сума входить до суми страхового відшкодування.

Відповідно до рахунку ТОВ «НІКО АВТОАЛЬЯНС» №01502 від 07 квітня 2020 року вбачається, що ремонт транспортного засобу «Nissan Qashqai», номерний знак НОМЕР_2 , з урахуванням ПДВ становить 57 530,87 грн. Сума без ПДВ становить - 47 942,39 грн. ПДВ становить 9 588,48 грн.

Як вбачається із поданої позовної заяви, розмір страхового відшкодування, яке підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, ПрАТ «СГ «ТАС» розрахувало наступним чином: 57 530,87 - 45 681,45 грн = 11 849,42 грн.

Проте, враховуючи вказані вище положення закону, згідно яких ПДВ входить до суми страхового відшкодування, а також рахунок №01502 від 07 квітня 2020 року, згідно якого ПДВ становить 9 588,48 грн, то апеляційний суд доходить висновку, що вказаний розмір страхового відшкодування 9 588,48 грн не підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, оскільки згідно закону саме на страховика відповідача - ПрАТ «УСК» «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» покладається обов`язок по відшкодування вказаної суми ПДВ за умови документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Водночас, апеляційний суд доходить висновку про правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача різниці суми страхового відшкодування, а саме 2 260,94 грн (11 849,42 грн - 9 588,48 грн), оскільки вказаний розмір не входить до розміру страхового відшкодування, яке підлягає до сплати страховиком відповідача.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи встановлені обставини справи апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПрАТ «СГ «ТАС».

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивач по справі сплатив судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 2 270 грн, а за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 405 грн, а також враховуючи, що позовні вимоги задоволено на 19,08%, то до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1 082,78 грн (433,11 грн, які сплачені в суді першої інстанції + 649,67 грн, які сплачені в апеляційному суді).

Відповідно до положень частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», подану представником Сечко Сергієм Володимировичем, задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ; фактична: АДРЕСА_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (, 03062, м. Київ, проспект Перемоги, 65) суму страхового відшкодування у розмірі 2 260,94 грн (дві тисячі двісті шістдесят гривень дев`яносто чотири копійки).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ; фактична: АДРЕСА_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (, 03062, м. Київ, проспект Перемоги, 65) понесені судові витрати у розмірі 1 082,78 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв