Справа № 450/3095/24 Провадження № 2/450/1665/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2024 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді Мельничук І. І.

секретаря Дикої О. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

в с т а н о в и в:

представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача на лікування неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткові витрати на дитину: на лікування та медичні послуги дитині в період 2023-2024 рр., в розмірі 93 750, 65 грн. половина від сплаченої та підтвердженої позивачем загальною суми 187 501, 29 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 8 000 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що сторони 17.07.2004 року зареєстрували шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис №1210, що підтверджується свідоцтвом про одруження, яке видане 17.07.2004 року. За період перебування в шлюбі у сторін народилося двоє дітей. Рішенням від "14" січня 2020 р. Пустомитівський районний суд Львівської області справі № 450/3989/19 Провадження № 2/450/688/20 ухвалив: Позовні вимоги задовольнити повністю. Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , укладений 17.07.2004 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 1210. 19.11.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1/2 всіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач є батьком малолітніх дітей ОСОБА_4 2007 р.н., та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріально не забезпечує сім`ю, не цікавиться здоров`ям дітей та не бере участі у їх вихованні. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 181 СК України обов`язок по утриманню дітей покладено на обох батьків, просила задоволити її позовні вимоги про стягнення аліментів в судовому порядку. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 березня 2020 року у справі № 450/4000/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів Вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 2007 р.н., та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/2 (однієї другої) частки заробітку (доходу) ОСОБА_3 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу пред`явлення позову - 19.11.2019 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вирішено питання судового збору. Постановою від 27 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд по справі № 450/4000/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів Вирішено: Апеляційну скаргу задоволити. Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 березня 2020 року змінити. Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 2007 р.н., та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 (однієї третьої) частки заробітку (доходу) ОСОБА_3 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу пред`явлення позову - 19.11.2019 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вказує, що додаткові витрати на дитину вже були стягнуті за попередній період 2021- 2022 роки: Рішенням від "10" липня 2023 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді Данилів Є.О. при секретарі Ориняк Н.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу Справа №450/796/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ухвалив: позовні вимоги - задоволити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , на лікування неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткові витрати на дитину: на лікування та стоматологічні послуги дитині в розмірі 40 352 грн. 50 коп., стягнено з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн., стягнено з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. Апелянтом відповідачем було подано апеляційну скаргу. 26 лютого 2024 року своєю Постановою Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Головуючого судді: Мікуш Ю.Р., суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В., секретар Салата Я.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №450/796/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Биць Ігоря Анатолійовича на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину постанови в: Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 -адвоката Биць Ігора Анатолійовича залишити без задоволення, Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 липня 2023 року залишити без змін. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.З ст. 389 ЦПК України. Повний текст постанови складено 07 березня 2024 року. Рішення суду набрало законної сили, а сьогодні на стадії виконання. Станом на сьогодні виник спір щодо стягнення з відповідача з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , на лікування неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 додаткових витрат на дитину за період 2023-2024 роки, однак відповідач відмовляється від сплати таких. Так позивачем на обґрунтування своїх вимог про стягнення понесених додаткових витрат на дитину надано докази, які прикріплені до матеріалів позовної заяви. Наданими позивачем доказами підтверджується понесені втрати Позивачки на оплату лікування дитини (сколіоз, кіфоз, акне, огляд офтальмолога, остеопата, також лікувальний масаж, рентгенологічні обстеження тощо) ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в загальному розмірі 187 501,29 грн. за період 2023-2024 рр. Тому з відповідача підлягає стегненню 50% від даної суми = 93 750 грн. 65 к. З урахуванням встановлених обставин справи, враховуючи, що витрати на дитину в тому числі додаткові, повинні нести обоє батьків, виходячи також з принципу розумності та справедливості, вважаємо, що з відповідача підлягають стягненню додаткові витрати на дитину в розмірі 93 750. 65 гривень - половина від сплаченої та підтвердженої позивачем суми. Користаючись своїм правом, Позивач уклала договір про правову допомогу з Адвокатом Винниченком М. П. На виконання вищевказаного договору Адвокатом було надано Позивачеві ряд послуг: вивчення та аналіз матеріалів справи ( 1000 грн), подання позовної заяви, підготовка документів для подачі до суду (3000 грн.), ведення справ у суді (4 000 грн.); а Позивач здійснила їх оплату на загальну суму 8000 грн. Очікувана орієнтовна вартість судових витрат на правову допомогу 8 000 грн. У зв`язку із вищенаведеним, просить позовні вимоги задоволити.

Ухвалою від 10.07.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

05.08.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача адвокат Шубак О. І. зазначає, що вимоги та обставини, на які посилається позивач, відповідач не визнає, виходячи з наступного. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх сина ОСОБА_4 , 2007 року народження та доньку ОСОБА_5 , 2013 року народження на утримання яких відповідачем сплачувались аліменти згідно з рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 березня 2020 року у справі №450/4000/19. Згідно з довідки №1194/25/619/ПС від 29 липня 2024 року в 2023 році Відповідачем сплачено 190 646,33 грн. аліментів. Згідно з довідки №1194/25/620/ПС від 29 липня 2024 року за перших 7 місяців 2024 році Відповідачем сплачено 100083,48 грн. аліментів. Всього, за 2023 - 2023 року Позивачем сплачено близько 300 000,00 грн. аліментів. В цій справі, Позивач, незважаючи на те, що Відповідач матеріально утримує дітей, з звернулась до суду з позовом про стягнення з Відповідача додаткових витрат, посилаючись на те, що в період 2023-2024 року нею понесено витрати на лікування неповнолітнього сина ОСОБА_4 (сколіоз, кіфоз, огляд офтальмолога, остеопата, лікувальний масаж, рентгенологічні обстеження тощо), в загальному розмірі 187 501,29 грн., Позивач вказує, що Позивач відмовляється оплачувати частину витрат добровільно. З приводу стягнення з Відповідача додаткових витрат на утримання сина у заявленому Позивачем розмірі Відповідач заперечує у повному обсязі з огляду на те, що відповідні витрати, не є додатковими витратами на утримання дитини, в розумінні статті 185 Сімейного кодексу України (надалі - «СК України»), а є звичайними витратами на утримання дитини, які зроблені Позивачем на власний розсуд. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Проте, позивачем не надано суду документів, які підтверджують наявність особливих обставин, з якими закон пов`язує необхідність понесення додаткових витрат, Суду також не надано належних та допустимих доказів понесення витрати на лікування. Також очевидним для нього здається те, що «Абонементи», які нібито придбавалися у Фізичної-особи -підприємця ОСОБА_6 («Академія Грації») не є медичними послугами, та не можуть бути додатковими витратами на утримання дитини. Більше того, згідно з Ліцензійним реєстром МОЗ України з медичної практики» у Фізичної-особи підприємця ОСОБА_7 відсутня відповідна ліцензія. Позивач вважає, що наведенні вище витрати не є додатковими витратами на лікування в розумінні статті 185 СК України, та не можуть бути стягнуті з Відповідача. : позивачка здійснювала ці витрати на власний розсуд без погодження з Відповідачем, за відсутності потреби в таких витратах підтвердженої документально. Більше того, надані суду документи не підтверджують оплату додаткових витрат, в тому числі саме на лікування ОСОБА_4 , не є належним та допустимими доказами, відповідно в частині вимог щодо лікування і долучених чеків на придбання лікування акне також є передчасним. Окрім того, розмір аліментів, які сплачує Відповідач вважає достатніми для покриття відповідних витрат. Також зазначає, що Позивач планує заявляти в цій справі витрат на надання правової допомоги в справі в орієнтовній сумі 10 000 грн. Вказує, що Відповідач заперечує проти розміру очікуваних судових витрат у справі про які заявив позивач, оскільки вони є необґрунтованими та не співмірними з обсягом наданих послуг.

19.08.2024 року на адресу суду надійшла заява про приєднання доказів представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Шубака О. І., а саме зазначає, що Відповідачем отримано відповіді на адвокатські запити від Міністерства охорони здоров?я та Державної служби з контролю за лікарськими засобами стосовно наявності/відсутності ліцензій в осіб, на рахунки яких здійснювалася оплата за послуги, які є предметом розгляду в цій справі.

02.09.2024 року на адресу Пустомитівського районного суду надійшли письмові пояснення від представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Винниченка М. П., в яких він вказує на те, що Відповідач стверджує про те що він начебто добровільно матеріально утримує дітей, тоді як обставини говорять про інше. Зазначає, що відповідач сплачує аліменти в примусовому порядку, (виконавче провадження серії АСВП № 63432324, дата відкриття: 28.10.2020). Повторно звертає увагу суду на те, що додаткові витрати вже були стягнуті за попередній період 2021- 2022 роки. Залишається незрозумілим для сторони позивачки, що намагалась доказати сторона відповідача запитами Міністерства охорони здоров`я та Держав служби з контролю за лікарськими засобами стосовно наявності/відсутності ліцензій в осіб, на рахунки яких здійснювалася оплата за послуги, які с предметом розгляду в цій справі. Вказує, що по-перше, Позивач не є контролюючим органом і не відстежує діяльність та наявність ліцензій, по-друге, відповідач у запиті до Міністерства охорони здоров`я та Державної служби з контролю за лікарськими засобами не ставить питання : чи повинні бути такі ліцензії ? Чи може суб`єкт господарювання проводити процедури по корекції постави без наявності такої ? Як самі дозволи та ліцензування потрібні для діяльності щодо виправлення постави дитини? Вважає, що докази, подані позивачем не спростовані відповідачем. Отож, на думку сторони позивачки, Відповідач намагається ухилитися від виконання батьківського обов`язку - витрат на здоров`я дітей. Вважають, що позовні вимоги підтверджені в повному обсязі, а заперечення у відзиві відповідача безпідставні та необґрунтовані. Доказів наявності обставин для звільнення відповідача від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дитину чи зменшення розміру його участі у додаткових витратах на дитину стороною відповідача суду не надано. Посилання сторони відповідача на те, що з відповідачем не було узгоджено необхідність лікування дитини на платній основі у обраних позивачем приватних закладах, вважаємо таким, що не виключає необхідність можливість отримання дитиною медичної допомоги та обстежень саме в обраних позивачем медичних закладах. Також просимо врахувати те, що дитина болісно сприймає візити стоматолога та в комунальні медичні заклади, добровільно оглянути себе та лікуватися не дає, тим самим потребує особливих підходів у лікуванні, що виключило можливість отримання медичної допомоги у державних закладах на безоплатній основі. Просить позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов таких висновків.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.ч.1,5,6ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України).

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (пункти 2 і 3 статті 5 Сімейного кодексу України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно ч. 3 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.01.2020 року у справі № 450/3989/19 розірваний.

Сторони у справі є батьками: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/4000/19 від 12.03.2020 року вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , 2007 р.н. та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/ 2 (однієї другої) частки заробітку (доходу) ОСОБА_3 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту пред`явлення позову - 19.11.2019 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Постановою Львівського апеляційного суду від 27.08.2020 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/4000/19 від 12.03.2020 року змінено. Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , 2007 р.н. та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 (однієї третьої) частки заробітку (доходу) ОСОБА_3 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу пред`явлення позову - 19.11.2019 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/4000/19 від 10.07.2023 року вирішено позовні вимоги ОСОБА_1 , - задоволити частково; стягнути з ОСОБА_3 , ІПН код НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), на лікування неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткові витрати на дитину: на лікування та стоматологічні послуги дитині в розмірі 40 352 грн. 50 коп., стягнути з ОСОБА_3 , ІПН код НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.; стягнути з ОСОБА_3 , ІПН код НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в іншій їх частині, - відмовити.

Постановою 26.02.2024 року Львівський апеляційний суд у справі №450/796/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Биць Ігоря Анатолійовича на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину постановлено: апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 -адвоката Биць Ігора Анатолійовича залишити без задоволення, Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.07.2023 року залишити без змін.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо стягнення додатковиї витрат на лікування неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період 2023-2024 роки.

Положеннями статей 141,180 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо виховання дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу.

Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

У постанові від 13.09.2017 у справі № 6-1489 цс 17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Визначення особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Отже, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Враховуючи, що ОСОБА_4 , має захворювання, а саме С подібний сколіоз І-ІІ ст., кіфоз ІІ ст. Spina bifida, тест Ріссера IV, асиметрію кісток тазу і ключиць, що підтверджується консультативним висновком лікаря рентгенолога ОСОБА_8 від 07.08.2023 року та результатами рентгенологічного обстеження № 40306 від 24.04.2024 року за підписом лікаря ОСОБА_8 , результатами рентгенологічного дослідження STITCH (пряма та бокова проекція) від 31.03.2023 року за підписом лікаря-ренгенолога ОСОБА_8 ; акне (стадія ремісії), що знаходить своє підтвердження із копії консультації дерматовенеролога від 30.04.2024 року за підписом лікаря ОСОБА_9 , а також у зв`язку із необхідністю відповідно до рецепту від 02.02.2024 року було видано окуляри для постійного носіння.

Також, із Акту № 05-2024 прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 13.05.2024 року вбачається, що ОСОБА_4 була надана послуга, а саме курс польської мови за рівнем А1, сума якого відповідно до акту 5 220 грн.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 189 від 24.02.2021 року "Про затвердження мінімального переліку додаткових витрат на дитину": курси іноземної мови можуть вважатися частиною витрат, спрямованих на освітні потреби дитини, особливо якщо це пов`язано з її розвитком або необхідністю вивчення іноземної мови для навчання чи подальшої інтеграції.

Разом з тим, згідно Постанови Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 757/34606/18-ц: у цьому рішенні Верховний Суд визнав, що додаткові витрати на навчання дитини, включаючи курси, є такими, що можуть бути стягнуті з одного з батьків, якщо вони обґрунтовані необхідністю забезпечення належного розвитку дитини.

Крім того, представник позивачки додає до позовної заяви направлення на дослідження від 12.12.2022 року, підписане лікарем-діагностом ОСОБА_10 , а також квитанції про оплату товарів і послуг, зокрема абонементів. Як випливає з матеріалів справи, ці витрати були здійснені для корекції постави дитини ОСОБА_4 та обґрунтовані особливими обставинами, пов`язаними зі станом здоров`я дитини.

Щодо доводів представника відповідача, наведених у відзиві на позовну заяву від 05.08.2024 року, суд зазначає наступне:

Наявність чи відсутність відповідної ліцензії у закладу або організації, які надавали послуги, не звільняє відповідача від обов`язку сплати додаткових витрат на дитину. Такий захід був спрямований на оздоровлення та забезпечення належного стану здоров`я дитини, що відповідає найкращим інтересам дитини та принципу рівного обов`язку батьків утримувати своїх дітей, закріпленому у статтях 180 та 185 СК України.

Зазначена у статті 185 СК України можливість стягнення додаткових витрат не обмежується виключно певним переліком, а передбачає широкий спектр витрат, необхідних для задоволення індивідуальних потреб дитини, зокрема в разі наявності обставин, які потребують спеціального лікування, догляду або розвитку. Враховуючи, що такі витрати були документально підтверджені та їх необхідність обумовлена особливими обставинами, пов`язаними зі станом здоров`я дитини, вони підлягають розподілу між батьками.

Таким чином, доводи відповідача не впливають на обов`язок сплати додаткових витрат на дитину, оскільки ключовим є спрямованість витрат на забезпечення добробуту та здоров`я дитини, що відповідає її інтересам.

Згідно природи додаткових витрат, що зумовлені особливими обставинами, такі можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Тобто, заявляючи разові, періодичні або постійні витрати, необхідно надати суду докази усієї суми витрат та їх необхідність, тобто, якщо це витрати, пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, а також вартість ліків, які необхідно придбати дитині та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво) і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

У ході розгляду справи позивач надав докази та документальне підтвердження того, що ним були здійснені додаткові витрати на утримання дітей у загальній сумі 187 501,29 грн., половина з яких складає 93 750,65 грн.

У постанові Верховного Суду від 12.03.2020 року у справі № 520/12681/17, суд зазначив, що розмір додаткових витрат на дитину повинен обгрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, і свідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, позивач обґрунтовує свої вимоги наявністю у дитини ряду захворювань, які вимагають постійної уваги, діагностики, лікування та реабілітаційних заходів. Зокрема, проблеми зі здоров`ям дитини потребують регулярних медичних обстежень, консультацій вузькопрофільних спеціалістів, а також придбання необхідних лікарських засобів, медичного обладнання та інших засобів для підтримки здоров`я дитини.

Крім того, лікування часто включає відвідування спеціалізованих закладів охорони здоров`я, проходження реабілітаційних процедур, фізіотерапії, занять з корекційними фахівцями та інших заходів, спрямованих на поліпшення стану здоров`я дитини. Такі витрати є обов`язковими для забезпечення належного рівня життя та розвитку дитини, а також для запобігання можливим ускладненням її стану.

Слід зазначити, що всі витрати, які здійснює позивач, документально підтверджені та обґрунтовані необхідністю збереження здоров`я дитини. Вони не є надмірними, а мають винятково цільове призначення забезпечення інтересів дитини в контексті статей 3 та 185 Сімейного кодексу України, які зобов`язують батьків піклуватися про життя, здоров`я та розвиток своїх дітей.

Також важливо врахувати, що подібні витрати є тривалими та систематичними, оскільки лікування та реабілітація, як правило, вимагають значного часу та постійних фінансових вкладень. Тому участь обох батьків у покритті цих витрат є необхідною та відповідає принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей..

При цьому, відповідачем не доведено, що у нього відсутня можливість сплатити додаткові витрати на утримання сина та, що існують об`єктивні перешкоди у їх сплаті в розмірі, який позивач передбачала в позовній заяві від 08.07.2024 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789X11 (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тому сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя.

Згідно з ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Отже, батьки несуть основну відповідальність за виховання та утримання гімни.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх важливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків.

Вирішуючи спір, з врахуванням положень СК України суд виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків, обов`язкової участі у додаткових витратах обох батьків, незалежно від того, з ким з них проживають діти. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивачем надано достатні, належні та допустимі докази, що підтверджують фактично понесені нею додаткові витрати на лікування дитини, що викликані особливими обставинами (розвитком дитини).

Визначаючи розмір коштів, що підлягають стягненню на додаткові витрати, суд враховує обов`язок кожного з батьків брати участь у цих витратах, зважаючи на їхнє матеріальне та сімейне становище, а також інші обставини, які мають істотне значення. У даному випадку, враховуючи підтверджені документально витрати та їх цільове призначення, суд дійшов висновку, що повна сума додаткових витрат підлягає стягненню з відповідача, оскільки вони необхідні для забезпечення найкращих інтересів дитини, а матеріальне становище сторін дозволяє це зробити, оскільки протилежне не доведено стороною відповідача.

Визначаючи розмір коштів, що підлягають стягненню на додаткові витрати, суд враховує обов`язок кожного з батьків брати участь у цих витратах, зважаючи на їхнє матеріальне та сімейне становище, а також інші обставини, які мають істотне значення. У даному випадку, враховуючи підтверджені документально витрати та їх цільове призначення, суд дійшов висновку, що повна сума додаткових витрат підлягає стягненню з відповідача, оскільки вони необхідні для забезпечення найкращих інтересів дитини, а матеріальне становище сторін дозволяє це зробити.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

На підставі наведеного суд прийшов до висновку про доцільність та справедливість розподілу понесених позивачкою додаткових витрат на утримання дітей порівну між батьками, а відповідно і задоволення позову повністю.

Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги ті обставини, що позивачка при пред`явлені позову про стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, що свідчать про оплату позивачем гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо), відтак у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,89,141,263-265,280-284 ЦПК України, ст.ст.150,180,185 Сімейного кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Винниченко Михайло Петрович до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_2 на лікування неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткові витрати на дитину: на лікування та медичні послуги дитині в період 2023-2024 рр., в розмірі 93 750 (дев`яносто три тисячі сімсот п`ятдесят гривень) 65 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

У задоволенні решти позовних вимог, в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 17.11.2024 року.

СуддяІ. І. Мельничук