ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4044/24 Справа № 172/1351/23 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І.Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Пищиди М.М.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат про внесення змін до наказу про звільнення, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат (далі - ТОВ Демурінський ГЗК) про внесення змін до наказу про звільнення, мотивуючи його тим, що 08 січня 2020 року він був прийнятий на посаду генерального директора ТОВ Демурінський ГЗК на підставі наказу товариства №36к від 08 січня 2020 року.

Вказував, що 25 травня 2023 року його звільнено з посади генерального директора на підставі наказу товариства №295к від 25 травня 2023 року. Причиною звільнення у наказі зазначено припинення повноважень генерального директора, ч.4 ст.36 КЗпП України, підставою звільнення наказ Фонду державного майна України від 25 травня 2023 року №942. У зв`язку з тим, що в наказі неправильно зазначена норма КЗпП України, яка стала підставою для звільнення, він 20 червня 2023 року звернувся до відповідача із заявою, в якій прросив привести наказ про його звільнення у відповідність з чинним законодавством про працю щодо зазначення правильної норми КЗпП України.

Зазначав, що 05 липня 2023 року відповідач ознайомив його з наказом №354к від 29 червня 2023 року про внесення змін та доповнень до наказу від 25 травня 2023 року №293к «Про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 ». Відповідно до п.1.1 наказу №354к від 29 червня 2023 року внесені такі зміни до наказу №293к від 25 травня 2023 року: причину звільнення слова і цифри «припинення повноважень генерального директора, ч.4 ст.36 КЗпП України» змінено на слова і цифри «припинення повноважень генерального директора, п.4 ч.1 ст.36 (ч.1 ст.38) КЗпП України». Відповідач не врахував, що звільнення у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб, як додаткова підстава розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з окремими категоріями працівників за певних умов, передбачена п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Посилаючись на те, що відповідно до статуту ТОВ Демурінський ГЗК генеральний директор товариства є одноосібним виконавчим органом товариства, який здійснює управління поточною діяльністю товариства. При цьому, відповідач звільнив його за власним бажанням за ч.1 ст.38 КЗпП України з 25 травня 2023 року, однак, він не подавав заяву про звільнення з вказаної дати, а загальні збори товариства, яким є Фонд державного майна України, не розглядав таку заяву при вирішенні питання про звільнення позивача. Також неправильним є посилання відповідача в наказі про звільнення позивача на п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України, оскільки, наведена норма не передбачає конкретної підстави припинення трудового договору, це норма, яка відсилає до інших статей КЗпП України, які передбачають конкретні підстави припинення трудового договору в залежності від ініціатора його припинення, просив суд ухвалити рішення, яким змінити наказ ТОВ «Демурінський ГЗК» №295к від 25 травня 2023 року (в редакції наказу №354к від 29 червня 2023 року) «Про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 » в частині формулювання причини звільнення припинення повноважень генерального директора за п.5 ч.1 ст.41 Кодексу законів про працю України; стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в сумі 1 073,60 грн. та пов`язані, з наданням правничої допомоги.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

В апеляційній скарзі ТОВ Демурінський ГЗК просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Наголошують на тому, що поведінка позивача є недобросовісною.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і підтверджується матеріалам справи, що позивач ОСОБА_1 з 08 січня 2020 року прийнятий на посаду генерального директора ТОВ Демурінський ГЗК на підставі наказу №36к від 08 січня 2020 року.

Згідно з наказом ТОВ Демурінський ГЗК №293к ОСОБА_1 звільнено з 25 травня 2023 року відповідно до ч.4 ст.36 КЗпП України, у зв`язку з припиненням повноважень генерального директора на підставі наказу Фонду державного майна України від 25 травня 2023 року №942.

Відповідно до наказу Фонду державного майна України від 25 травня 2023 року №942 припинені з дати видання цього наказу повноваження генерального директора ТОВ Демурінський ГЗК ОСОБА_1 , без виплати вихідної допомоги у розмірі шестимісячного заробітку. Підставою зазначений пункт 9.8.5 статуту товариства Демурінський ГЗК.

Наказом ТОВ Демурінський ГЗК №354к від 29 червня 2023 року внесені зміни та доповнення до наказу від 25 травня 2023 року №293к «Про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 , а саме: причину звільнення слова і цифри «припинення повноважень генерального директора, ч.4 ст.36 КЗпП України» змінити словами і цифрами «припинення повноважень генерального директора, п.4 ч.1 ст.36 (ч.1 ст.38 КЗпП України)»; підстави звільнення «наказ Фонду державного майна України від 25 травня 2023 року №942» доповнити «заява ОСОБА_2 від 20 лютого 2023 року» і викласти в такій редакції «наказ Фонду державного майна України від 25 травня 2023 року №942, заява Дмитра ФЕДАША від 20 лютого 2023 року».

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходи із того, що з матеріалів справи було встановлено, що відповідач неправильно зазначив норму Кодексу законів про працю України в наказі про звільнення позивача №293к від 25 травня 2023 року (з урахуванням змін внесених наказом №354к від 29 червня 2023 року).

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові,а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк, на визначений строк, встановлений за погодженням сторін та таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Чинним законодавством передбачена особлива форма трудового договору контракт.

За змістом частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст.ст.2,36, 40,41 КЗпП України).

За правилами ст.4 Конвенції Міжнародної організації праці №158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» (ратифікована 04 лютого 1994 року) трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що при їх розгляді необхідно неухильно додержуватись Конституції України, КЗпП й інших актів законодавства. У п.18 зазначеної Постанови вказано, що при розгляді відповідної категорії справ судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (ст.3 КЗпП України).

Згідно статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); 5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; 6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці; 7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; 7-1) укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України Про запобігання корупції", встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; 7-2) з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади"; 8) підстави, передбачені контрактом; 9) підстави, передбачені іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган за два тижні. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 20 лютого 2023 року на адресу Фонду державного майна України направлена заява з проханням звільнити його на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України з посади генерального директора ТОВ «Демурінський ГЗК» з 09 березня 2023 року та внести відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій. Заява отримана адресатом 22 лютого 2023 року.

З 09 березня 2023 року позивача звільнено не було і він продовжив працювати на посаді генерального директора товариства.

25 травня 2023 року відповідач видав наказ про припинення повноважень генерального директора ОСОБА_1 посилаючись на ч.4 ст.36 КЗпП України, а згодом 29 червня 2023 року був виданий наказ, яким були внесені зміни до первинного наказу в частині, зокрема, причини звільнення п.4 ч.1 ст.36 (ч.1 ст.38) КЗпП України.

Зі змісту статуту ТОВ «Демурінський ГЗК» (в редакції, чинній на день звільнення позивача) вбачається, що органами товариства є загальні збори учасників та виконавчий орган.

До компетенції загальних зборів учасників належить, серед іншого, обрання/призначення генерального директора товариства, припинення його повноважень, визначення винагороди та інших умов роботи генерального директора. Виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є «генеральний директор». Генеральний директор підзвітний загальним зборам учасників, організує виконання їх рішень. Генеральний директор здійснює управління поточною діяльністю товариства.

Пунктом 9.8.5 статуту товариства (в редакції, чинній на день звільнення позивача) визначено, що повноваження генерального директора можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового генерального директора або тимчасово виконуючого обов`язки. Загальні збори учасників товариства можуть прийняти рішення про дострокове припинення повноважень генерального директора, а також з будь-яких підстав про призупинення повноважень, відсторонення.

Таким чином, Фонд державного майна України, як єдиний учасник ТОВ «Демурінський ГЗК», своїм наказом від 25 травня 2023 року №942 припинив повноваження генерального директора Федаша Д.М. на підставі п.9.8.5 статуту товариства «Демурінський ГЗК».

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині того що, при оформленні наказу про звільнення з роботи не доцільно посилатися на п.4 ч.1 ст.36 КЗпП, оскільки цей пункт не є нормою прямої дії, а є спеціальні норми, що дозволяють згаданим суб`єктам розірвати трудовий договір чи вимагати його розірвання (ст.ст.38,39,40,41,45 КЗпП України), доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Колегія суддів погоджується з тим, що Кодексом законів про працю України передбачені додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з окремими категоріями працівників за певних умов.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадках припинення повноважень посадових осіб.

Тлумачення пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України свідчить, що її дія розповсюджується на посадових осіб юридичної особи виконавчого органу товариства, членів наглядової ради акціонерного товариства та загалом посадових осіб будь-якого господарського товариства, а також інших осіб, наділених організаційно-розпорядчими чи адміністративно-господарськими функціями. З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач неправильно зазначив норму в наказі про звільнення позивача №293к від 25 травня 2023 року (з урахуванням змін внесених наказом №354к від 29 червня 2023 року), та доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.М.Пищида