ПОСТАНОВА

Іменем України

25 січня 2024 року м. Кропивницький

справа № 383/1541/23

провадження № 22-ц/4809/194/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорова С. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Савченко Н. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області (суддя Адаменко І. М.) від 29.09.2023,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

20.09.2023 ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 вимагаючи таке:

- визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності на врожай 2020 року насіння соняшнику «Туніка Круїзер», посіяного на земельній ділянці за кадастровим номером :02:000:0247, яка належить на праві власності ОСОБА_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 залишок завданої позивачу незаконним збиранням врожаю на земельній ділянці за кадастровим номером :02:000:0247 у період з 22.09.2020 по 24.09.2020 в сумі 341898,24 грн.

Вимоги позивача обґрунтовано тим, що 23.01.2019 року вони з відповідачем уклали угоду, якою розірвали чинний на той час договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:0247, яка належить ОСОБА_2 . У травні 2020 року на цій земельній ділянці позивач посіяв насіння соняшнику, але 24.09.2020 йому стало відомо, що врожай зібрав відповідач. Своїми діями відповідач спричинив позивачу збитки, які частково відшкодував, сплативши 01.10.2020 добровільно 30000,00 грн.

Точно встановити розмір завданих збитків неможливо через те, що невідомо точний обсяг зібраного відповідачем врожаю. Проте розрахунковим шляхом, враховуючи середню врожайність сільськогосподарської культури та ціну, відповідач визначив, що зазнав збитків на суму 371898,24 грн, з яких 341898,24 грн є невідшкодованими.

Крім того, одночасно з пред`явленням позову позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 здійснювати відчуження належної йому земельної ділянки площею 23,52 га, кадастровий №:02:000:0247.

Заяву обґрунтовано тим, що сума позовних вимог 341898,24 грн є великою, а позивачу не відомо щоб відповідач володів достатнього розміру стабільним доходом для сплати цього боргу. Проте відповідач є власником земельної ділянки площею 23,52 га, а вартість одного га землі становить близько 3000000 грн. Заборона відповідачу розпоряджатися його земельною ділянкою убезпечить позивача від недобросовісності з боку відповідача та, у разі задоволення позову, дозволить виконати рішення суду за рахунок цього майна.

2.Короткий зміст рішення суду

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29.09.2023 заяву ОСОБА_1 задоволено, заборонено відповідачу здійснювати відчуження належної йому земельної ділянки площею 23,52 га, кадастровий №:02:000:0247.

Суд врахував, що ціна позову 341898,24 грн є значною, а тому, з огляду на цю обставину, він дійшов висновку, що не вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу здійснювати відчуження належної йому земельної ділянки, у випадку ухвалення рішення на користь позивача, не забезпечить реального захисту прав останнього.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29.09.2023 про забезпечення позову та відмовити у задоволенні відповідної заяви ОСОБА_1 .

Скаргу обґрунтовано тим, що спори між ним і позивачем тривають не один рік. У справі № 390/1513/20 за участю тих самих учасників справи суддю Адаменко І. М. було відведено від розгляду справи. У цій справі № 383/1541/23 ОСОБА_1 заявив судді Адаменко І. М. відвід, який був задоволений. Через це відповідач вважає, що суддя Адаменко І. М. не могла вирішувати питання забезпечення позову.

Крім того, суд не врахував що предметом позову є визнання права власності на врожай насіння соняшнику та відшкодування шкоди, а тому встановлення заборони відповідачу розпорядження його земельною ділянкою є неспівмірним, зокрема з огляду на ціну земельної ділянки, яка судом не встановлена.

До того ж саме лише голослівне посилання позивача на ухилення відповідача від виконання можливого рішення суду не є достатнім для забезпечення позву судом, бо судове рішення не може ґрунтуватися на припущенні. Відповідач стверджує, що має кілька джерел стабільного доходу, а до того ж він не здійснював і не здійснює жодних дій, які б вказували на його намір відчужити земельну ділянку.

4.Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надійшов.

5.Короткий зміст пояснень учасників справи, висловлених у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Апелянт ОСОБА_2 повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи до суду не з`явився, але подав заву про розгляд справи за його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Замша Д. Д. вимоги апеляційної скарги відповідача не визнав, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.

7.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

7.1.Застосовні норми права та їх джерела, практика застосування

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, встановлених законом.

Серед передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України видів забезпечення позову значиться, зокрема, заборона вчиняти певні дії (п. 2 ч. 1 ст. 150 Кодексу).

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Обмеження у застосуванні судом заходів забезпечення позову окремо встановлені частинами 4 12 ст. 150 ЦПК України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 вказано, зокрема, що заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано: « співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

7.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

Відповідач у справі ОСОБА_2 оскаржив ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29.09.2023 про забезпечення позову з двох підстав: 1) суддя Адаменко І. М. не могла вирішувати питання забезпечення позову, бо підлягала відводу; 2) підстави для вжиття забезпечення позову відсутні.

Щодо першого аргументу апеляційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою.

Зміст п. 2 ч. 3 ст. 376 ЦПК Українидає підстави вважати, що порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення вважається участь в ухваленні оскаржуваного рішення судді, якому попередньо учасником (учасниками) справи було заявлено обґрунтований відвід і такий відвід підлягав задоволенню, але з будь-яких причин заяву про відвід судді не було задоволено і відповідний суддя не був відведений від розгляду справи.

Сама по собі наявність обставин, які можуть бути підставою відводу/самовідводу судді, за відсутності заяви від будь-кого з учасників справи про відвід судді не являється підставою для скасування оскаржуваного судового рішення згідно з п. 2 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Теж саме стосується і відводів судді в інших справах у яких беруть участь ті самі сторони. Наявність підстав для відводу встановлюється, а відвід вирішується у кожній справі окремо.

Однак, судове рішення, в ухваленні якого брав участь такий суддя, може бути скасоване з інших підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України.

На час постановлення Бобринецьким районним судом Кіровоградської області ухвали від 29.09.2023 про забезпечення позову судді Адаменко І. М. не було заявлено обґрунтованого відводу, а тому оскаржувана ухвала суду не може бути скасована на підставі п. 2 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Щодо другого аргументу апеляційної скарги, то слід нагадати, що забезпечуючи позов у цій справі, суд першої інстанції мотивував своє рішення лише тим, що ціна позову в 341898,24 грн є значною, а тому не вжиття заходів забезпечення позову, у випадку ухвалення рішення на користь позивача, не забезпечить реального захисту прав останнього.

З таким висновком суду погодитися не можна, бо згідно з положенням ч. 2 ст. 149 ЦПК України сама по собі ціна позову не може бути самостійною і достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення вимог позивача.

Відомості про обсяг позовних вимог та їх розмір є лише однією з обставин, яку, поруч з іншими (про дійсність виникнення спору та існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, даних про особу відповідача тощо), має врахувати суд, вирішуючи заяву про забезпечення позову.

Такі відомості мають встановлюватися судом на підставідоказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог.

Оскільки під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом, то воно має бути спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Одним з основних принципів цивільного судочинства, перерахованих у ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є змагальність, суть якого полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову, яка подається до суду, повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

За змістом ст. ст. 149, 151 ЦПК України обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Тому, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на позивача.

Подана до суду ОСОБА_1 заява про забезпечення його позову до ОСОБА_2 в частині відшкодування майнової шкоди обґрунтована позивачем ціною позову, яку він вважає значною, та відсутністю у нього відомостей про доходи відповідача, розмір яких давав би можливість відповідачу відшкодувати завдані збитки.

При цьому аргумент позивача про відсутність у відповідача доходів відповідного розміру є виключно припущенням так, як позивач вказує, що у нього відсутня інформація про доходи відповідача.

Однак, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інших обставин, які б давали підстави розумно вважати, що у разі невжиття таких заходів імовірним буде ускладнення або неможливість виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, позивач у своїй заяві не навів.

Суд першої інстанції на це уваги не звернув, не врахував, що позивач доказів на підтвердження своїх аргументів не надав взагалі.

Крім того, поза увагою суду залишилося запевнення позивача, викладене у позовній заяві, що відповідач добровільно відшкодував йому 30000,00 грн, а це може вказувати на те, що відповідач не уникає виконання своїх обов`язків.

З огляду на це твердження позивача про імовірність невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду виглядає ще більш непереконливим.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів учасників процесу чи інших осіб.

У цьому конкретному випадку позивач не довів, а місцевий суд фактично не встановив наявність обставин, які б свідчили про реальність ризиків того, що невжиття заходів забезпечення призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача.

8.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.. 263 ЦПК України, а тому, відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29.09.2023 скасувати і ухвалити нове судове рішення: в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову в частині відшкодування завданої шкоди шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 здійснювати відчуження належної йому земельної ділянки відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06.02.2024.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

С. І. Мурашко