Справа № 308/8361/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 грудня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Кожух О.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Петрецький Сергій Іванович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 вересня 2024 року, ухвалене головуючою суддею Крегул М.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів

встановив:

У травні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів.

Позов мотивувала тим, що 27.09.2012 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб. Під час шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 22.12.2015 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області прийнято рішення про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 18.11.2015 і до досягнення дитиною повноліття.

30.09.2019 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області прийнято рішення про збільшення розміру аліментів, встановленого рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.12.2015, а саме: стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , в розмірі 1500 грн., починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Оскільки, розмір аліментів, менший ніж передбачений законом мінімум, позивач вважає, що наявні підстави для зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення. Крім цього зазначала, що суми аліментів визначеної судом недостатньо для забезпечення достатнього життєвого рівня дитини, зокрема, повноцінного харчування, нормального розвитку, витрат на одяг, лікарів, ліків і т.д.

Донька проживає з матір`ю та знаходиться на її повному утриманні, батько з донькою майже не спілкується. Незважаючи на рішення суду, відповідач почав сплачувати аліменти лише з недавнього часу. Станом на день подання позову заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 1788,99 грн.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просила суд: 1) змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.09.2019 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1 500 гривень щомісячно, на стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки усіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття; 2) починаючи з дня набрання рішення у даній справі законної сили припинити стягнення аліментів на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.09.2019 у справі № 308/8627/19.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30.09.2019 у справі №308/8627/19.

Припинено нарахування та стягнення аліментів за рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30.09.2019 у справі №308/8627/19 з дати набрання законної сили даного рішення суду.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 10.05.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду, в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Петрецький С.І., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

В своїх доводах посилається на те, що підстав для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на від всіх доходів відповідача немає, оскільки доходи ОСОБА_1 носять несистематичний характер, бо він немає постійного місця працевлаштування. Вказує, що ним сплачуються раніше визначні судом аліменти, заборгованість відсутня. Зазначені позивачем витрати на лікування, відпочинок, дозвілля доньки, в розумінні вимог ст. 185 СК України, є додатковими витратами на утримання доньки.

Крім цього зазначає, що не погоджується з стягненням судових витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у сумі 10 000 гривень, оскільки такі є неспівмірними зі складністю справи та нічим не обґрунтовані.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 27.09.2012 між позивачем та відповідачем укладено шлюб. Від цього шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 10.01.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.12.2015 справа № 308/13674/15-ц шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрований 27 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області - розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 залишено дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ». Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн. (сімсот гривень) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду 18 листопада 2015 року і до досягнення нею повноліття.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.09.2019 року справа № 308/8627/19 збільшено розмір аліментів, встановлений рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.12.2015 року, а саме стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 500 грн., починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

18.01.2016 року старшим державним виконавцем міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 308/13674/15 виданого 23.12.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах відносно ОСОБА_1 наданого Ужгородським міським відділом ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заборгованість по виконавчому листі станом на 01.05.2024 року складає 1788,99 грн.

У свою чергу, відповідач у відзиві вказує, про відсутність станом на день розгляду справи у нього заборгованості по аліментам.

Згідно з ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, законодавець чітко визначив, по-перше, що аліменти стягуються або у частці, або у твердій грошовій сумі. По-друге, правом вибору виду аліментів (частка чи грошова сума) наділений той з батьків, з ким проживає дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що вирішуючи питання стосовно розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Статтями 183, 184 СК України встановлено, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Виходячи з наведених вимог закону, суд першої інстанції правильно констатував, що позивач має право на визначення аліментів у частці від заробітку відповідача. При цьому ОСОБА_1 не спростував належними та допустимими доказами той факт, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання доньки у визначеному розмірі.

Відтак з врахування наведеного правильним є висновок суду про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів на утримання доньки у частці від доходу батька, таке рішення відповідає інтересам дитини і забезпечує право останньої на належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Інші доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та таким була надана оцінка судом першої інстанції.

Щодо вимог про відшкодування витрат на надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У Додатку №1 до договору про надання правничої допомоги від 06.05.2024 витрати на правову допомогу зазначено 10 000 грн.

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.

Перевіряючи розмір витрат на надану позивачеві ОСОБА_2 професійну правничу допомогу адвокатом Німець О.М. в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10 000 грн. є завищеними, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Оцінюючи подані відповідачем докази на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, колегією суддів встановлено, що до витрат на правову допомогу не відноситься вивчення практики. Зазначені позивачем витрати на правничу допомога адвоката, які включають послуги: консультація, підготовка та подання позовної заяви та процесуальних документів, зводяться до єдиної дії - формування правової позиції відповідача у цивільній справі і вказані адвокатом затрачені робочі години є завищеними.

З урахуванням вимог статей 137, 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 4000,00 грн., що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом в суді першої інстанції.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині розміру відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає зміні, шляхом зменшення суми з 10 000,00 грн на суму 4 000,00 грн.

У зв`язку із цим, доводи апеляційної скарги є підставними, тому підлягають задоволенню, а рішення суду в свою чергу підлягає зміні.

Керуючись приписами статей 12, 81, 374, 376, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Петрецький Сергій Іванович, задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 вересня 2024 року змінити в частині розміру відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, шляхом зменшення суми з 10 000,00 грн. на суму 4 000,00 грн.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: