Номер провадження: 22-ц/813/4218/24
Справа № 512/152/23
Головуючий у першій інстанції Брюховецький О.Ю.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою адвоката Вергелеса Юрія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Савранського районного суду Одеської області від 10 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

ВСТАНОВИВ:

23.03.2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, місцезнаходженням якого є АДРЕСА_1 (а.с. 1-3).

Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 10.01.2024 позовні вимоги залишені без задоволення (а.с. 73-76).

31.01.2024 адвокат Вергелес Юрій Олександрович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції неповно були з`ясовані всі обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовані норми матеріального права під час ухвалення даного рішення. Апелянт стверджує, що факт укладення з ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будинку підтверджується в свою чергу наявністю у неї оригіналів документів на будинок, в якому вона мешкає вже понад 18 років, в тому числі й свідченнями свідків про передачу будинку. Також зазначає, що вона добросовісно, відкрито та безперервно користується даним будинок вже протягом тривалого часу та до моменту смерті ОСОБА_4 жодна особа або органи селищної ради не заперечували щодо правомірності її проживання у будинку та володіння ним. При цьому, апелянт також стверджує, що протягом всього часу проживання останньою здійснювався ремонт даного домоволодіння, здійснена заміна балок, заміна вікон і дверей, проведено його утеплення, на що витрачалися кредитні кошти, що в свою чергу підтверджується свідченнями її сусідів під час розгляду Савранським районним судом Одеської області по справі № 512/129/21 (а.с. 82-85).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Апелянт та інші учасники справи в судове засідання не з`явились. Про час, дату та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 1.2.3 Правил організації ефективного цивільного судочинства, затверджених рішенням Ради суддів України № 14 від 28.02.2020 (https://oda.court.gov.ua/sud4813/inshe/1/) суд повідомляє сторони та їх представників шляхом надіслання судової повістки, смс-повідомлення, листом, телефоном, факсом чи електронною поштою. Крім того, суд має право визнати сторону повідомленою з використанням електронного Списку судових справ, призначених до розгляду на офіційному сайті суду у разі якщо за обставинами справи вказана сторона ініціювала відповідну стадію процесу (подавала позов, апеляційну скаргу), або була присутня в судовому засіданні, або не була присутня в судовому засіданні, проте достеменно знала про його призначення, зокрема, подавала клопотання про його відкладення. Коли суд приймає рішення щодо сповіщення учасників справи, за потреби він також встановлює, яка саме сторона повинна виконати ту чи іншу процесуальну дію, та визначає строк, у який вона повинна це зробити.

Апеляційний суд зауважує, що апелянт є ініціатором процесу на даній стадії, що покладає на нього відповідний обсяг процесуальних обов`язків та процесуальних ризиків у випадку вчинення/не вчинення відповідних процесуальних дій, в тому числі самостійно дізнаватися інформацію про судовий розгляд. Тому апеляційний суд вирішив провести розгляд справи за відсутності апелянта.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивачки не надано суду жодного письмового документа (розписки, тощо), на підставі чого можна було б прийти до висновку про домовленість між сторонами щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу будинку. Водночас покази свідків також не засвідчують про домовленість між сторонами щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу будинку та вказують лише на факт передачі коштів за будинок. Тому суд вирішив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи

Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого 26.02.1984 на підставі рішення Савранської селищної Ради народних депутатів № 2 від 29.01.1982 цілий житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_4 (а.с. 5-6).

В матеріалах справи наявний технічний паспорт від 25.09.2020 на будинок типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , відповідно до якого замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_1 (а.с.7-12).

З акту від 01.10.2020 про підтвердження проживання ОСОБА_5 в будинку розташованому по АДРЕСА_1 вбачається, що остання фактично проживає в зазначеному будинку без правовстановлюючих документів з 25.10.2004 (а.с.13).

В процесі розгляду справи були витребувані матеріали цивільної справи № 512/129/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. З матеріалів вказаної справи встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті до її майна відкрилась спадщина, з метою отримання якої до нотаріуса 29.10.2020 звернулись діти ОСОБА_4 : ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В подальшому 09.03.2021 ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно: житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 (справа № 512/129/21). Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 21.09.2021 позовні вимоги залишені без задоволенні. Постановою Одеського апеляційного суду від 07.02.2023 вказане рішення залишене без змін.

23.03.2023 ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна: житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 .

Нормативно-правове регулювання та оцінка апеляційного суду

Позивач посилається на те, спірний будинок вона придбала в жовтні 2003 року.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 226 ЦК УРСР жилий будинок (або частина його), що є особистою власністю громадянина або подружжя, яке проживає спільно, і їх неповнолітніх дітей, може бути предметом договору купівлі-продажу з додержанням статей 101 і 102 цього Кодексу, а також при умові, що від імені продавця, його дружини і їх неповнолітніх дітей не провадилось продажу більше як одного будинку (або частини його) протягом трьох років, за винятком продажу будинків, придбаних через шлюб або спадкування.

Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

За ч. 1 ст. 45 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

За ст. 46 ЦК УРСР недодержання простої письмової форми, що вимагається законом (стаття 44 цього Кодексу), позбавляє сторони права в разі спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків, а у випадках, прямо зазначених у законі, тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

З підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину (п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

За змістом статті 47 ЦК УРСР позивач має довести ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення угоди. При цьому ухилення - це умисні дії, направлені на невчинення своїх обов`язків (постанова КЦС ВС від 29.01.2020 в справі № 383/960/17).

З системного аналізу законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути вчинений в письмовій формі, бути нотаріально посвідчений, а також зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Вказане спростовує посилання апелянта на відсутність обов`язку реєстрації договору купівлі-продажу. Апеляційний суд зауважує, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження укладення договору купівлі-продажу у встановленому законом порядку. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що сторонами укладався договір купівлі-продажу в письмовій формі, складалася розписка про отримання грошей, сторонами були узгоджені істотні умови договору, продавець ухилявся від нотаріального посвідчення договору, покупець вчиняв дії щодо укладення договору у встановленому законом порядку (звертався до продавця з метою нотаріального посвідчення договору) тощо. Крім того, позивач посилалась на те, що продала будинок та натомість купила будинок у ОСОБА_4 . Разом з тим, позивач не надає жодних доказів на підтвердження вказаних обставин. Так само, позивач не надала допустимих, належних та достатніх доказів здійснення ремонтних робіт у будинку. Тому апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги.

Таким чином, з врахуванням вище наведених обставин, положень законодавства, роз`яснень судів вищої інстанції,апеляційний суд на підставі ч. 4 ст. 376 ЦПК України змінює та доповнює мотивування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в редакції цієї постанови.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Вергелеса Юрія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Савранського районного суду Одеської області від 10 січня 2024 року змінити та доповнити в частині мотивування, в іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік