Справа № 443/1767/24 Головуючий у 1 інстанції: Сливка С.І.
Провадження № 22-ц/811/3169/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2024 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, факту народження на території України його батька, громадянина Республіки Польща, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: селище Степань Сарненського району Рівненської області.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2024 року у відкритті провадження у справі за заявою адвоката Найди Ірени Андріївни в інтересах громадянина Республіки Польща ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, однак в даному випадку справа підлягає розгляду в порядку окремого провадження. Вважає, що не існує іншого способу встановити факт народження на території України батька заявник, крім як звернення до суду в порядку окремого провадження у цивільному судочинстві. ОСОБА_1 не має посвідки ні на тимчасове, ні на постійне проживання в Україні, однак хоче отримати дозвіл на імміграцію в Україну та в подальшому посвідку на постійне проживання в Україні, як особа, що має право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Покликається на те, що Державна міграційна служба України вимагала доказів на підтвердження факту народження батька ОСОБА_1 на території України, зокрема, архівної довідки, яку неможливо отримати у зв`язку з відсутністю відомостей в Державному архіві Рівненської області, відтак заявник вичерпав можливі засоби отримання документів на підтвердження права на набуття громадянства України за територіальним походженням. Вважає, що відмова у відкритті провадження у даному випадку є порушенням засад справедливості та права на доступ до правосуддя. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання, тому право іноземця на звернення до українського суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, залежить від фактичного проживання (перебування) останнього на території України, однак представником заявника не надано жодних доказів щодо фактичного проживання (перебування) заявника або отримання ним посвідки на тимчасове проживання на території України, зокрема, на території, що відноситься до територіальної юрисдикції Жидачівського районного суду Львівської області.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, які виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦКП України).

Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, мають юридичний характер, тобто відповідно до закону викликають юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб.

Згідно з роз`ясненнями пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01 лютого 2018 року у справі № 760/19921/16-ц та від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18.

Отже, законом передбачена можливість встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти народження на території України, що можуть мати значення для виникнення права особи на набуття громадянства України.

Правовідносини щодо підстав і порядку набуття та припинення громадянства України врегульовані Конституцією України, Законом України «Про громадянство України», Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 2 статті 6 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що громадянство України набувається за територіальним походженням.

Відповідно до Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» (далі - Порядок…), рішення про оформлення набуття громадянства України за народженням та територіальним походженням приймають державні органи міграційної служби.

Для набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду: наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда чи баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №522/9243/20 (провадження №61-3734св22).

Виходячи чи з наведеного, однією з умов набуття громадянства України за територіальним походженням є факт народження або постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», самого заявника або близького родича.

Пунктом 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215/2001 ( в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 року №588/2006) передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки, або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Таким чином встановлення факту народження на території України породжує для іноземця юридичний наслідок у виді реєстрації громадянином України за умови подання такою особою зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник, громадянин Республіки Польща ОСОБА_1 , просить встановити факт народження на території України його батька, громадянина Республіки Польща, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: селище Степань Сарненського району Рівненської області.

Метою встановлення факту, що має юридичне значення заявник у даній справі зазначив набуття (оформлення) громадянства України за територіальним походженням.

В суді апеляційної інстанції представник заявника ОСОБА_2 пояснила, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, факту народження на території України його батька, громадянина Республіки Польща, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: селище Степань Сарненського району Рівненської області, заявнику потрібно для подання такого Державній міграційній службі України для вирішення питання про отримання дозволу на імміграцію в Україну та отримання посвідки на постійне проживання в Україні, набуття громадянства України за територіальним походженням, пояснила, що за відсутності такого рішення суду питання набуття громадянства України Державною міграційною службою України не можуть бути розглянуті та вирішені по суті.

Колегія суддів погоджується з доводами представника заявника про те, що встановити факт народження батька заявника, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: селище Степань Сарненського району Рівненської області, на території України, позасудовим шляхом неможливо, законом не визначено іншого, окрім судового, порядку встановлення факту народження на території України, даний факт для заявника має юридичне значення і необхідний для набуття громадянства України за територіальним походженням.

Ухвалення рішення про встановлення факту народження батька заявника, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: селище Степань Сарненського району Рівненської області, на території України, не створює будь - яких самостійних юридичних наслідків, які б призвели до безпосереднього набуття заявником громадянства України, встановлення вказаного факту є лише однією з передумов, необхідних для отримання ним громадянства України, що свідчить про відсутність спору про право.

Частина 1 статті 316 ЦПК України передбачає, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Як видно із матеріалів поданої представником заяви, заявником є громадянин Республіки Польща ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 1 ст.497 ЦПК України встановлено. що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про міжнародне приватне право», до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, цей Закон застосовується, зокрема, щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом.

Згідно з ч.1 ст.73 Закону України «Про міжнародне приватне право» , іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Процесуальна правоздатність і дієздатність іноземних осіб в Україні визначаються відповідно до права України (ч.1 ст.74 Закону України «Про міжнародне приватне право» ).

Іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.496 ЦПК України).

Таким чином, право іноземця на звернення до українського суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, залежить від фактичного проживання (перебування) останнього на території України.

Крім того, підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що під час провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених статтею 76 цього Закону (стаття 75 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Як вбачається з пункту 7 частини першої статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема у випадку, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції зазначив, що положення Закону України «Про міжнародне приватне право», лише визначають можливість звернення до судів України іноземців та випадки розгляду судами України справ з іноземним елементом, однак не містять жодних правил визначення підсудності певної справи конкретному суду України, а тому фактично відсилають до процесуального законодавства України, яким в даному випадку є ЦПК України.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції покликався на те, що представником заявника не долучено до матеріалів заяви жодних доказів щодо фактичного проживання (перебування) заявника або отримання ним посвідки на тимчасове проживання на території України, зокрема на території, що відноситься до територіальної юрисдикції Жидачівського районного суду Львівської області.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що не ґрунтуються на нормах закону твердження представника заявника проте, що дана заява має розглядатися Жидачівським районним судом Львівської області з тих підстав, що представник заявника ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 зареєстрована в м. Жидачів, тобто, на території, що відноситься до територіальної юрисдикції Жидачівського районного суду Львівської області.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що територіальна підсудність не може визначатися за місцем реєстрації представника заявника, адвоката Найди І.А.

Так, відповідно до ч.3 ст.42 ЦПК України, у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч.4 ст.42 ЦПК України).

Представником у суді може буди адвокат або законний представник (ч.1 ст.60).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що представник (адвокат) звертаючись до суду із заявою в інтересах інших осіб не набуває статусу заявника, яким є особа, в інтересах якої подано заяву, а залишається в процесуальному статусі представника та відповідно і підсудність розгляду такої заяви не може визначатись за зареєстрованим місцем його проживання.

Оскільки заявник ОСОБА_1 немає зареєстрованого місця проживання на території України, суд першої інстанції не вправі був передати справу до іншого суду, до територіальної юрисдикції якого належить вирішення цієї заяви з огляду на положення статті 31 ЦПК України.

Інших підстав, за яких представник заявника Найда І.А. подала заяву саме до Жидачівського районного суду Львівської області, окрім як покликання на те, що вона зареєстрована в м. Жидачів, представник ОСОБА_2 не зазначила.

Як вбачається зі змісту зави про встановлення факту народження, так і з копії свідоцтва про народження батька заявника, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцем його народження є селище Степань Сарненського району Рівненської області.

Копією свідоцтва про народження батька заявника, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується, що місцем його народження є селище Степань Сарненського району Рівненської області, територія України, однак, як ствердила представник заявника ОСОБА_2 , із заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням ні заявник ОСОБА_1 , ні вона, як його представник, до органів Державної міграційної служби України не зверталися, органи міграційної служби у набутті Терпіловські Славомір Ян громадянства України з врахуванням тієї обставини, що у свідоцтві про народження батька заявника зазначено місце народження територія України, не відмовляли, не рекомендували йому звертатися до суду

Заявником не надано доказів ініціювання питання щодо набуття громадянства України за територіальним походженням та звернення до органів державної міграційної служби з відповідною заявою, на підставі якої ці органи приймають рішення про відмову чи задоволення такої заяви, що буде відповідати Порядку…

Колегія суддів звертає увагу і на те, що в заяві про встановлення факту народження на території України, не зазначено заінтересовану особу, яким би мав бути орган міграційної служби.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для відкриття саме Жидачівським районним судом Львівської області провадження у справі за заявою про встановлення факту народження на території України батька заявника громадянина Республіки Польща ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: селище Степань Сарненського району Рівненської області.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26.12.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк