Провадження №2/367/1297/2024
27 грудня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді Горбачової Ю.В.,
за участі секретаря Музики Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) Страхового бюро України, в інтересах якого діє представник адвокат Дяченко С.В., до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про стягнення грошових коштів в порядку регресу,
Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_1 17.09.2019 року о 22 год. 12 хв., керуючи автомобілем «Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті автодороги Київ-Ковель і вул. Гостомельське шосе, в смт Гостомель, Київської області, порушив п.п. 2.3б, 16.13 Правил дорожнього руху України, виконуючи поворот ліворуч, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не надав дорогу автомобілю «BMW» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо, в результаті чого відбулося зіткнення зазначених транспортних засобів, що спричинило їх пошкодження, травмування водія автомобіля «Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 і його пасажирів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Позивач вказує, що ДТП сталася з вини відповідача, що вбачається з матеріалів справи № 754/5652/20 провадження № 3/754/2630/20, Деснянського районного суду міста Києва, згідно яких відповідач скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Згідно Постанови Деснянського районного суду міста Києва по справі № 754/5652/20 від 15 червня 2020 року, вина відповідача у цьому ДТП також підтверджена протоколом про адміністративне правопорушення, схемою ДТП з розташуванням транспортних засобів на дорозі, фото до схеми ДТП, протоколом огляду місця події з описом пошкоджень транспортних засобів, письмовими поясненнями другого учасника ДТП ОСОБА_3 та свідків про обставини ДТП.
Оскільки справа надійшла до суду 14.05.2020 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення відповідно положень ст. 38 КУпАП.
На дату скоєння ДТП автомобіль ««Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1 , не був забезпеченим, тобто його власник не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ щодо перевірки наявності договору внутрішнього страхування за параметрами транспортного засобу на дату ДТП.
Оскільки в ДТП винним є відповідач, враховуючи, що його цивільно-правова відповідальність не була застрахована на дату скоєння ДТП, водій автомобіля «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 (через уповноважену особу) 02.07.2020 року звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталася 17 вересня 2019 року.
Позивач направляв на адресу відповідача відповідні листи про обов`язок сплатити борг за дорожньо-транспортною пригодою (ДТП), пропонувало погасити зазначений борг частинами, лист отримано відповідачем, однак, оплати винуватцем ДТП здійснено не було.
З огляду на зазначені обставини позивач звернувся з позовом до відповідача.
09 жовтня 2023 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області було відкрито провадження у справі, розгляд справи було вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, справу було призначено до розгляду по суті.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надавши клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання двічі не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чиномчерез оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з повторною неявкою відповідача та згодою позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим, керуючись положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 17.09.2019 року о 22 год. 12 хв., керуючи автомобілем «Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті автодороги Київ-Ковель і вул. Гостомельське шосе, в смт Гостомель, Київської області, порушив п.п. 2.3б, 16.13 Правил дорожнього руху України, виконуючи поворот ліворуч, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не надав дорогу автомобілю «BMW» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо, в результаті чого відбулося зіткнення зазначених транспортних засобів, що спричинило їх пошкодження, травмування водія автомобіля «Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 і його пасажирів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,що підтверджується копією постанови Деснянського районного суду міста Києва по справі № 754/5652/20 від 15 червня 2020 року. В постанові зазначено, вина ОСОБА_6 в інкримінованому адміністративному правопорушенні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, схемою ДТП з розташуванням транспортних засобів на дорозі, фотознімками до схеми ДТП, протоколом огляду місця події з описом пошкоджень транспортних засобів, письмовими поясненнями другого учасника ДТП ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про обставини ДТП. Оскільки справа надійшла до суду 14.05.2020 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
На дату скоєння ДТП автомобіль ««Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1 , не був забезпеченим, тобто його власник не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується копією витягу з Централізованої бази даних МТСБУ щодо перевірки наявності договору внутрішнього страхування за параметрами транспортного засобу.
Водій автомобіля «BMW», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_3 звернувся до МТСБУ, що підтверджується копією повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 19.09.2019 р., копією заяви про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП від 02.07.2020 р.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Судом також враховано, що цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки відрізняється від загальних підстав відповідальності тим, що передбачає її настання незалежно від вини заподіювача шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Керування автомобілем є діяльністю, пов`язаною з використанням джерела підвищеної небезпеки, а відповідач, як особа, яка здійснює керування, відповідає за шкоду, завдану іншому транспортному засобу незалежно від наявності або відсутності його вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частина 5 ст. 1187 ЦК України містить лише два виключення, які звільняють водія від відшкодування шкоди. Так, зокрема, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Як вбачається з матеріалів справи, при вчиненні ДТП відповідач не знаходився під впливом непереборної сили, як і не встановлено умислу водія іншого автомобіля на завдання шкоди своєму транспортному засобу.
Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до п. 36.1 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до п. 40.3 ст. 40 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ має право залучати експертів або юридичних осіб, у штаті яких є експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.
Відповідно до п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розглядами судами цивільних справ про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1997 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи,а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресата) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові.
За таких обставин, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, а тому задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.
Крім того, в силу вимог ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 2481 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 29, 36, 38, 40, 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст. 4, 12, 133, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 274, 280, 282-283, 352, 354 ЦПК України, суд
Позов Моторного (транспортного) Страхового бюро України, в інтересах якого діє представник адвокат Дяченко С.В., до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про стягнення грошових коштів в порядку регресу - задовольнити.
Копію заочного рішення направити сторонам до відома.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Датою судового рішення, ухваленого за відсутності сторін є дата складання його повного тексту.
Суддя: Ю.В. Горбачова