Справа № 462/7195/24
УХВАЛА

30 грудня 2024 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Бориславський Ю.Л. вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу із врахуванням компенсації та індексації, стягнення недоплаченої суми відшкодування,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до АТ «Українська залізниця», у якій просить суд поновити строк звернення до суду пропущений з поважних причин та відкрити провадження у справі; витребувати матеріали справи; скасувати наказ №2147/ос «Про припинення трудового договору (контракту)», наказ №546/К «Про припинення трудового договору з начальником поїзда (пасажирського) дільниці 2 групи ОСОБА_1 », оскільки дисциплінарне стягнення у виді звільнення застосовано до неналежної особи; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника поїзда (пасажирського) дільниці 2 групи АТ «Українська залізниця»; стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток (193,42 грн. за день) за час вимушеного прогулу з 01.12.2010 року по день винесення рішення судом, з компенсацією та індексацією; стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму недоплаченого відшкодування у розмірі 979,2 грн. за ст. 117 КЗпП України; поновити термін дії контракту начальника поїзда (пасажирського) дільниці 2 групи ОСОБА_1 з АТ «Українська залізниця» на термін недопрацьованого строку попереднього контракту, в зв`язку з незаконним звільнення з роботи, судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25.10.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу із врахуванням компенсації та індексації, стягнення недоплаченої суми відшкодування залишено без руху та вказано, які недоліки позову позивачу слід усунути, надано строк для виконання ухвали суду.

Дану ухвалу суду отримано ОСОБА_1 14.12.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

20.12.2024 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано заяву ОСОБА_1 на виконання ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 25.10.2024 року.

Крім цього, у даній заяві ОСОБА_1 заявив відвід судді.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 30.12.2024 року зупинено провадження у справі до вирішення питання про відвід судді Бориславського Ю.Л., суддею, визначеному у порядку, передбаченому ч.1 ст.33 ЦПК України.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 30.12.2024 року провадження у справі поновлено.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі судом встановлено, що позивачем не виконано/не усунуті недоліки вказані в ухвалі суду від 25.10.2024 року.

У поданій заяві ОСОБА_1 частково усунув недоліки вказані судом та просив звільнити його від сплати судового збору, оскільки він перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Так, ОСОБА_1 на виконання ухвали суду від 25.10.2024 року вказав, що мирне врегулювання даного спору є неможливим, оскільки відповідач вперто ігнорує усі його звернення.

Однак, на виконання вимог п.6 ч.3 ст. 175 ЦПК України про те, що позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору, ОСОБА_1 не зазначив, які його звернення ігнорує відповідач, не надав/не зазначив доказів, що такі звернення мали місце.

Також, ОСОБА_1 не виконав вимог п. 3 ч.3 ст. 175 ЦПК України, оскільки не надав обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються, зокрема, розрахунок середнього заробітку за період з 01.12.2010 року по день пред`явлення позову до суду, розрахунок компенсації та індексації.

Суд критично оцінює покликання ОСОБА_1 на те, що такі розрахунки містяться у змісті рішення колегії суддів апеляційного суду Львівської області від 31.05.2017 року у справі №462/4505/16, оскільки, як вбачається із змісту позовної заяви, де позивачем частково процитовано вказане рішення суду, у такому судом встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 193,42 грн., однак, таке рішення не містить розрахунку середнього заробітку за період з 01.12.2010 року по день пред`явлення позову до суду, а також розрахунку компенсації та індексації.

Крім цього, ОСОБА_1 також не виконав вимоги п.4 ч.3 ст. 175 ЦПК України, а саме: у прохальній частині позовної заяви не конкретизував зміст позовних вимог не вказавши розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу станом на день звернення із позовом до суду, що підлягає стягненню, не конкретизував розмір компенсації та індексації, як і не навів підстав стягнення таких.

Також, ОСОБА_1 не виконав вимоги п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України щодо зазначення доказів, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме: наказу №546/К «Про припинення трудового договору з начальником поїзда (пасажирського) дільниці 2 групи ОСОБА_1 », який позивач просить скасувати, не додано контракту, термін дії якого позивач просить поновити

Суд критично оцінює покликання ОСОБА_1 про те, що виконати вимогу суду щодо надання копій вказаних доказів є складним, а тому є потреба у витребуванні копій цих документів у відповідача, виходячи з такого:

відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Згідно ч. 2 ст. 84 ЦПК України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Водночас, позивачем не наведені обставини, за яких він позбавлений можливості надати такі докази суду. На підтвердження складнощів у самостійному отриманні витребуваних доказів не надано суду будь-яких письмових доказів щодо відмови у їх наданні, як і не надано доказів звернення до відповідача для отримання вказаних доказів.

Крім цього, суд враховує, що ОСОБА_1 неодноразово ініціював позови до АТ «Українська залізниця», де предметом розгляду було, серед іншого, його звільнення, однак не повідомляє суд у чому полягає складність надати копії наказів, які він оспорює.

Щодо виконання вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, суд зазначає таке:

На виконання вимог ухвали суду від 25.10.2024 року про сплату судового збору, ОСОБА_1 просить суд звільнити його від сплати судового збору на підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір»

Із позовних вимог вбачається, що за позовну вимогу про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника поїзда (пасажирського) дільниці 2 групи АТ «Українська залізниця» позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Велика Палата ВС констатувала, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений ч. 2 ст. 235 КЗпП України, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений ст. 117 цього Кодексу, мають різну правову природу.

Із змісту позову вбачається, що ОСОБА_1 просить суд стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь середній заробіток (193,42 грн. за день) за час вимушеного прогулу з 01.12.2010 року по день винесення рішення судом, з компенсацією та індексацією; стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму недоплаченого відшкодування у розмірі 979,2 грн. за ст. 117 КЗпП України.

Таким чином, за позовну вимогу про стягнення суми недоплаченого відшкодування у розмірі 979,2 грн. за ст. 117 КЗпП України позивачу слід сплатити судовий збір.

Крім цього, як було вказано в ухвалі суду від 25.10.2024 року, вимоги позивача про скасування наказу №2147/ос «Про припинення трудового договору (контракту)», наказу №546/К «Про припинення трудового договору з начальником поїзда (пасажирського) дільниці 2 групи ОСОБА_1 », оскільки дисциплінарне стягнення у виді звільнення застосовано до неналежної особи, не є вимогою про поновлення позивача на роботі, а тому, за дані позовні вимоги, позивачу слід сплати судовий збір як за вимоги немайнового характеру, або конкретизувати зміст даних позовних вимог та вказати чи слід суду розглядати вимогу про поновлення позивача на роботі та, як взаємопов`язані вимоги, - визнання наказу, яким припиненні трудові відносини сторін, незаконним.

На підтвердження свого скрутного матеріального становища та обґрунтування клопотання про звільнення від сплати судового збору, ОСОБА_1 надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 21.02.2024 року за період з першого кварталу 2023 року по четвертий квартал 2023 року, з яких вбачається, що інформація про доходи відсутня, довідку з Пенсійного фонду України про те, що на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області ОСОБА_1 не перебуває і пенсію не отримує, а також довідку по рахунку з АТ «Акцент-Банк» про відсутність коштів на картці ОСОБА_1 від 04.12.2024 року.

Водночас, вказані відомості не можуть вважатись достатньою підставою для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, оскільки жодним чином не характеризують майновий стан позивача на момент подання позовної заяви. Такими документами, наприклад, можуть бути довідки про доходи (зокрема і фіскальних органів), довідка фіскального органу про перелік розрахункових та інших рахунків, довідка управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про розмір отриманої допомоги, довідка про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо.

Причин неможливості подання інших доказів, які підтверджують його майновий стан, позивачем не зазначено.

Вказана позиція суду також узгоджується з ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року по справі № 462/3051/23.

Як зазначалося, положенням ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір» закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, суд наділений повноваженнями зменшити тягар судових витрат для особи, яка до нього звертається. Водночас конструкція наведених правових норм дає підстави для висновку, що зменшення судових витрат, якого зазнає сторона, є не обов`язком суду, а саме його повноваженням як формою суддівського розсуду, який може бути реалізований за наявності певних обставин.

Крім цього, законодавець визначив вичерпний перелік умов, за наявності яких можливе зменшення судових витрат, яких зазнає сторона.

Зокрема, особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, в якому навести обставини щодо її майнового стану, за наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом повноважень зменшити розмір судових витрат стосовно сплати судового збору, якого зазнає сторона. Такі обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами.

При цьому, ЦПК України покладає на суд обов`язок розглянути заявлені сторонами клопотання та з врахуванням кожного окремого випадку навести мотиви щодо їх задоволення чи відмови у їх задоволенні відповідно до норм чинного законодавства.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини можуть бути підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 20.02.2020 року у справі №420/1582/19, від 17.09.2020 року у справі №460/3138/19.

Слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 02.02.2023 року у справі №320/2083/21 зазначив, що оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2005 у справі «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland»), заява № 71731/01; пункти 63- 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2005 у справі «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland»), заява № 73547/01).

При розгляді справ ЄСПЛ встановлює, чи був, з однієї сторони, дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді; для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію ("Шишков проти Росії", № 26746/05, п. 111). Крім того, на переконання ЄСПЛ, при оцінюванні розміру судового збору слід обов`язково враховувати питання фінансової спроможності заявника його сплатити, а також обставини конкретної справи та стадію провадження (Kreuz v. Poland, № 28249/95, п. 60); підставою для рішення суду про звільнення від сплати судового збору може бути майновий (фінансовий) стан особи («FC Mretebi v. Georgia», № 38736/04, п. 47).

Із наведеного слідує, що саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати; обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

За таких обставин, клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору не підлягає задоволенню.

Крім цього, в ухвалі суду від 25.10.2024 року вказано, що у порушення вимог ч. 2 ст. 95 ЦПК України ОСОБА_1 подані копії документи, які засвідчені позивачем у 2022 році, при цьому, із даним позовом позивач звернувся до суду у вересні 2024 року.

Проте, позивачем наведене не взято до уваги.

Таким чином, недоліки позовної заяви позивачем усунуто частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України заява вважається неподаною і повертається позивачеві у випадку, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

У зв`язку з тим, що позивачем не у повній мірі усунуто вказані в ухвалі недоліки у встановлений строк, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про скерування даної справи для розгляду у інший суд, суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а згідно положень ст. 28 ЦПК України позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Таким чином, ЦПК України визначено, що у даній категорії справ позивач може обирати підсудність справи у відповідності до наведених положень ст. 27, 28 ЦПК України.

Керуючись ст. 185 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу із врахуванням компенсації та індексації, стягнення недоплаченої суми відшкодуваннявважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення в порядку та строки передбачені ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Бориславський Ю. Л.