ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 липня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/5741/23

Головуючий у першій інстанції Ільченко О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/905/24

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення надміру сплачених коштів та моральної шкоди,

місце ухвалення рішення суду м. Прилуки,

час проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду о 15 год 35 хв.,

дата складання повного тексту рішення суду 12 квітня 2024 року.

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ФОП ОСОБА_2 , в якому, уточнивши позовні вимоги, просив: визнати неправомірними дії відповідачки; зобов`язати її виконати свої зобов`язання за домовленістю з ОСОБА_1 та виправити недоліки за власні кошти, а саме, провести встановлення пам`ятних споруд за християнськими традиціями та згідно з встановленими технологіями, закривши могилу повністю, встановити стели товщиною 8-9 см на висоті 90-100 см, замінити проміжні плити, менші на 20 см; стягнути з відповідачки на його користь надміру сплачені кошти в сумі 7 900 грн, моральну шкоду в сумі 5 000 грн та 300 грн, витрачених на друк фото для збирання доказів.

Мотивуючи заявлені вимоги, зазначав, що мав усну домовленість з ФОП ОСОБА_2 про те, що відповідачка виготовить та установить 3 пам`ятники на могили його родичів. Загальна вартість замовлення з демонтажем та установкою становила 55 000 грн, з яких 30 000 грн в якості авансу позивачем перераховано на рахунок відповідачки через додаток «Приват 24». 20 серпня 2022 року ОСОБА_2 повідомила позивача, що для виконання замовлення необхідно здійснити дозамовлення деяких деталей, а тому він має доплатити ще 4 500 грн. Того ж дня, позивач сплатив відповідачці готівкою 37 400 грн.

Указував, що після виконання замовлення виявив значні недоліки, а саме: невідповідність використаних матеріалів; встановлення пам`ятників з порушенням технологій, стандартів та будівельних норм; невідповідність оздоблення на пам`ятниках умовам, які обговорювалися. Позивач звернувся до відповідачки з вимогою виправити виявлені недоліки, проте виконавиця йому відмовила. Вважає, що внаслідок необґрунтованого збільшення відповідачкою вартості замовлення надміру сплатив 7 900 грн.

Наголошував на тому, що неправомірними діями ФОП ОСОБА_2 йому завдано моральних страждань, оскільки пам`ятники неналежної якості встановлені на могилі рідних йому людей, що призвело до душевних страждань. Завдану моральну шкоду оцінив у 5 000 грн.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 квітня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення надміру сплачених коштів та моральної шкоди відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь відповідачки витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду незаконним та посилаючись на безпідставне відхилення судом першої інстанції наведених ним аргументів та наданих письмових доказів, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким визнати дії ФОП ОСОБА_2 неправомірними та зобов`язати останню виконати свої зобов`язання перед позивачем за домовленістю, виправити недоліки за власні кошти та стягнути з неї 3 000 грн моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції безпідставно в мотивувальній частині рішення зазначено про те, що відповідачкою в повному обсязі та в розумні строки виконано роботи по виготовленню та установці пам`ятників, а позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що роботи виконані неналежним чином та з порушенням технологій та стандартів. Вважає, що суд не врахував як доказ надані позивачем фотокопії, залишив поза увагою затверджені нормативи та стандарти встановлення пам`ятних споруд.

Позивач зазначає, що у зв`язку з відсутністю в учасників справи достатніх компетентних знань у певній сфері господарської діяльності, ним заявлялось клопотання про проведення товарознавчої експертизи, яке було відхилено районним судом без наведення як у відповідній ухвалі, так і в судовому рішенні мотивів відмови у задоволенні цього клопотання.

Вважає помилковим посилання районного суду на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц з огляду на час ухвалення цього судового рішення, після якого законодавство зазнало змін. Разом з тим, у даній постанові наявне посилання на доцільність проведення товарознавчих експертиз під час вирішення аналогічних спорів.

У наданому на апеляційну скаргу відзиві ФОП ОСОБА_2 , вважаючи судове рішення обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Обґрунтовуючи відзив, відповідачка посилається на те, що доводи ОСОБА_1 ідентичні доводам, наведеним в позовній заяві, і є лише його суб`єктивною думкою щодо невідповідності вартості придбаної ним продукції її обсягу. Таким доводам суд першої інстанції дав належну оцінку.

Зазначає, що ринковим відносинам характерне вільне ціноутворення та свобода договору. Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, і зміна ціни в договорі після його виконання не допускається, що узгоджується з приписами ч. 1, 3 ст. 632 ЦК України. Доводи скаржника зводяться лише до його незгоди з висновками суду, при цьому жодних нових обставин і додаткових доказів позивач не надає.

Звертає увагу суду на те, що і позовні вимоги, і прохальна частина апеляційної скарги не конкретизовані, оскільки відсутній обґрунтований розрахунок сум, які просить стягнути позивач, а зміст вимог про зобов`язання вчинити дії на виконання домовленостей не конкретизований та не зрозумілий.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення надміру сплачених коштів та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду відповідачкою доведено виконання робіт по виготовленню та установці пам`ятників в повному обсязі та в розумні строки. Натомість позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що роботи виконані неналежним чином та з порушенням технологій та стандартів. У зв`язку з не встановленням факту порушення відповідачкою прав позивача, суд констатував про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Районний суд, з посиланням на ч. 2 ст. 141 ЦПК України, дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідачки витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 01 серпня 2003 року зареєстрована як ФОП, видами економічної діяльності якої, в тому числі, є: різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю (код КВЕД 23.70); організування поховань та надання суміжних послуг (код КВЕД 96.03) (а.с. 107).

Відповідно до копії накладної від 05 липня 2022 року, виданої ФОП ОСОБА_2 , вартість пам`ятників з їх установкою становить 55 000 грн (а.с. 10).

22 липня 2022 року ОСОБА_3 перераховано на банківський рахунок ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 30 000 грн (а.с. 19).

Згідно з копією накладної від 20 серпня 2022 року, виданою ФОП ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 , до сплати за виготовлення та установку пам`ятників нараховано 37 400 грн, які сплачено позивачем 23 серпня 2022 року, про що у накладній наявна відмітка (а.с. 9).

У листі, скерованому до ГУ Держпродспоживслужби в Чернігівській області, ОСОБА_2 повідомила про те, що 05 липня 2022 року ОСОБА_1 зробив замовлення 3-х пам`ятників, на яке була зроблена калькуляція робіт. Попередньо заявлена сума матеріалів та робіт складала 55 000 грн, згідно з накладною № 1 від 05 липня 2022 року ОСОБА_1 зробив дозамовлення у зв`язку з припам`ятниковою територією, зокрема, укладання плит навколо пам`ятників. 23 серпня 2022 року ОСОБА_1 здійснив повний розрахунок, про що свідчать записи в книзі доходів та витрат за 2022 рік (а.с. 24).

Перелік робіт по встановленню пам`ятників наведений у письмових розрахунках (а.с. 11-12, 24 зворот).

Факт виготовлення та установки пам`ятників підтверджується копіями наданих позивачем фотосвітлин (а.с. 13-18).

Згідно з копією товарного чека фотосалону від 17 вересня 2023 року за зйомку та друк фото сплачено 300 грн (а.с. 34).

Звернувшись з позовом про визнання дій ФОП ОСОБА_2 неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення надміру сплачених коштів та моральної шкоди, ОСОБА_1 зазначав, що відповідачка, взявши на себе зобов`язання по виготовленню та установці трьох надгробних пам`ятників, допустила порушення технологій, стандартів та будівельних норм, використання неякісних матеріалів, у зв`язку з чим ним було сплачено зайвих 7 900 грн. Через відмову виконавиці добровільно усунути технічні недоліки йому завдано моральних страждань.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до приписів ст. 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Положеннями ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п. 45 рішення від 10 квітня 2008 року у справі «Вассерман проти Росії», згідно з якою засіб юридичного захисту, якого вимагає ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до правил п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

У статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За змістом ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Частиною 4 даної норми також передбачено, що до окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

За договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором (ч. 1, 2 ст. 865 ЦК України).

Отже, підрядник повинен мати статус суб`єкта підприємницької діяльності, оскільки договір побутового підряду укладається у зв`язку зі здійсненням ним підприємницької діяльності із задоволення потреб замовника (клієнта). При цьому підрядником може бути як юридична так і фізична особа суб`єкт підприємницької діяльності. Замовником за договором побутового підряду може бути лише фізична особа.

Статтею 866 ЦК України передбачено, що договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.

Умова про предмет договору підряду є істотною. Предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника, на який спрямована узгоджена воля сторін. Умова щодо предмета договору підряду уточнюється ціною підрядних робіт. Ціна договору підряду це грошова сума, належна підрядникові за виконане замовлення.

Згідно з ч. 1 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Отже, ціна може бути визначена у тексті договору підряду безпосередньо, або у договорі підряду може зазначатися спосіб визначення ціни. Крім того, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі, який містить постатейний перелік затрат на виконання робіт та є додатком до договору та його невід`ємною частиною. За відсутності цих умов ціну може встановити суд на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи, з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.

Відповідно до ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

За змістом ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

За матеріалами справи встановлено, що у липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ФОП ОСОБА_2 , яка надає послуги з різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю, з приводу виготовлення та встановлення 3-х надгробних пам`ятників на могилах його родичів. На виконання замовлення відповідачкою 05 липня 2022 року зроблено детальну калькуляцію необхідних робіт, яка становила 55 000 грн. Відповідну накладну того ж дня видано позивачу, що, на підставі приписів ст. 866 ЦК України, свідчить про укладення між сторонами договору побутового підряду. 22 липня 2022 року частина вартості замовлення в сумі 30 000 грн була перерахована на рахунок ФОП ОСОБА_2 , що виконавиця не оспорює.

У подальшому відповідачкою проведено повторну калькуляцію робіт, враховуючи додаткові побажання та замовлення позивача, що підтверджується іншою накладною. Загальну вартість замовлення сплачено в повному обсязі, про що стверджує позивач, і не заперечує відповідачка. Ураховуючи наведене, суд доходить висновку про те, що сторони досягли згоди стосовно ціни підрядних робіт, яка є істотною умовою щодо предмета договору підряду. Отже, ОСОБА_1 не доведено твердження про необгрунтоване збільшення виконавицею вартості замовлення з огляду на твердження відповідачки про те, що позивач в ході виконання нею робіт робив дозамовлення, та повною оплатою ним його вартості.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами строки виконання робіт у письмовому вигляді встановлені не були, тому, відповідно до ст. 846 ЦК України, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи.

Факт виконання ФОП ОСОБА_2 замовлення підтверджується наданими позивачем фотосвітлинами із зображенням встановлених надгробних пам`ятників. Стверджуючи про неналежне виконання відповідачкою замовлення, ОСОБА_1 посилався на невідповідність використаних матеріалів, встановлення пам`ятників з порушенням технологій та стандартів, невідповідність оздоблення на пам`ятниках тому, яке обговорювалося.

Разом з тим, на підтвердження таких тверджень позивач ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду належних доказів не надав та не довів, які саме конкретні умови щодо встановлення пам`ятників обговорювалися з підрядником, та, на переконання позивача, не виконані або виконані неналежно. Надані ОСОБА_1 фотокопії світлин свідчать про встановлення пам`ятників, проте не свідчать автоматично про недоліки у їх виготовленні або відступ від умов договору, як про це стверджує позивач.

Стаття 12 ЦПК України передбачає принцип змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши всі обставини справи, наявні письмові докази з урахуванням їх допустимості та узгодженістю між собою, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про недоведеність позивачем належними доказами заявлених вимог. Відповідачка заперечує будь-які домовленості i зобов`язання стосовно позивача (крім договірних, в межах виконаного замовлення) відносно завдання збитків, предмета спору, а позивач, в свою чергу, не довів незаконність дій відповідачки. Твердження ОСОБА_1 про наявність інших зобов`язань відповідачки, є припущенням, оскільки не підтверджено належними доказами, а отже на них не може ґрунтуватися доказування і судове рішення.

Посилання скаржника на відсутність в матеріалах справи ухвали про відхилення судом першої інстанції його клопотання про призначення у справі товарознавчої експертизи спростовуються матеріалами справи, оскільки заявлене ОСОБА_1 клопотання вирішено головуючим по справи протокольною ухвалою в ході судового засідання, що підтверджується протоколом судового засідання від 03 квітня 2024 року (а.с. 60).

За змістом ч. 1, 2 ст. 102 ЦПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань

Порядок призначення експертизи судом визначений ст. 103 ЦПК України, аналіз якої свідчить про те, що призначення судом експертизи є його правом, а не обов`язком. Підстави для обов`язкового призначення експертизи у справі встановлені ст. 105 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено до подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок (ч. 5 ст. 106 ЦПК України).

Ураховуючи наведені норми та беручи до уваги достатність часу (з моменту виготовлення замовлення до дати звернення з позовом, що становить більше року), а також період слухання справи судом першої інстанції (майже півроку), позивач мав можливість звернутися до експертної установи для отримання експертного висновку на власне замовлення та подання його до суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 клопотання про призначення експертизи не заявляв, експертний висновок з питання дотримання або недотримання технології встановлення або виготовлення пам`ятників, складений на його замовлення, суду апеляційної інстанції не надав. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність тверджень ОСОБА_1 щодо неналежного виконання відповідачкою робіт з порушенням технології та стандартів.

Оскаржуваним рішенням з ОСОБА_1 на користь відповідачки стягнуто 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Зазначаючи про необхідність скасування рішення суду, скаржник не наводить доводів, в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість висновку суду щодо розподілу судових витрат, а відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ураховуючи наведені обставини в сукупності, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 квітня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко