Справа № 761/5369/24
Провадження № 2/761/5614/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Сіромашенко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: 1) визнати недійсними як кредитний договір, Паспорт споживчого кредиту "Швидка готівка" від 03.09.2021, ТАБЛИЦЯ обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит від 03.09.2021, Заяви про надання послуги "Швидка готівка" № ABHOCT71870523 від 03.09.2021, а також Умови та правила у редакції від 31.08.2021; 2) застосувати наслідки недійсності правочину до Паспорт споживчого кредиту "Швидка готівка" від 03.09.2021, ТАБЛИЦЯ обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит від 03.09.2021, Заяви про надання послуги "Швидка готівка" № ABHOCT71870523 від 03.09.2021, а також Умови та правила у редакції від 31.08.2021 з обслуговування рахунку НОМЕР_1 та стягнути з Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», на користь позивача кошти у сумі 71 997 гривень 63 копійки.

Позов обґрунтовує тим, що згідно довідки про заборгованість АТ «Акцент-Банк» від 30.10.2023 року за рахунком НОМЕР_2 відкритого на ім`я позивача 28.11.2019 року за Угодою №SAMABWFC4, тип рахунку Кредитна картка UAN загальна сума заборгованості складає 14 093,75 грн., а за рахунком НОМЕР_1 на платіжній картці НОМЕР_3 , відкритий на ім`я позивача 03.09.2021 року, тип рахунку Швидка готівка, загальна сума заборгованості складає 50 007,65 грн., прострочена заборгованість складає 2272,70 грн.. Зазначає, що представники Банку наголошують на тому, що між позивачем та АТ «А-Банк» укладені кредитні договори, проте позивачу банком надані лише: Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка» від 03.09.2021, Заява про надання послуги «Швидка готівка» № АВН0СТ1870523 від 03.09.2021, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит від 03.09.2021 року, яка по суті є графіком платежів, розмір щомісячної процентної ставки, не зазначений в жодному із документі. Вказує, що вказані документи працівники АТ «А-Банк» називають кредитним договором. Однак, надані позивачу документи, не є кредитним договором, а лише інформація, з якою позивач мав би ознайомитися особисто перед укладенням договору. Крім того, заява про надання послуги «Швидка готівка» №АВН0СТ71870523 від 03.09.2021 року, також не містить зазначення згоди позивача на повернення кредиту АТ «А-Банк». Вказує, що 03.09.2021 року за пропозицією під час телефонної розмови з представником Банку, позивач надав свою згоду на відкриття йому рахунку та не заперечував щодо надання Банком на цей рахунок коштів, проте позивачем не погоджені з Банком умови та порядок повернення цих коштів, підписи про ознайомлення з інформацією не підтверджують згоду позивача на повернення коштів банку та про погодження позивачем всіх умов договору. Крім того, позивачем на адресу відповідача була направлена претензія, в якій позивач повідомив про невизнання ним кредитного договору , а також просив з урахуванням вже сплачених ним коштів за нікчемним договором, надати йому письмові запевнення/гарантії за підписом голови правління завіреного печаткою АТ «Акцент Банк», про припинення виконання зобов`язань шляхом надання позивачу довідок/розписко про закриття рахунку та виконання угод прийняттям виконання зобов`язань в повному обсязі, вилучити інформацію про позивача подану до Кредитного реєстру або за наявності надати позивачу його примірник Кредитного договору з його особистим підписом. Однак, у відповідь на претензію позивача, відповідач у своєму листі від 04.01.2023 року вих. №20.1.0.0.0/7-20231219/0549 підтверджено, що позивачем підписано лише Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», тобто до Публічного договору банківського обслуговування,яке полягає в обслуговуванні банківського рахунку, а не виключно в кредитуванні. Зазначає, що на його вимогу надати примірник Кредитного договору, у разі його наявності, позивачу було відмовлено, під надуманим приводом, щодо не засвідченого нотаріально підпису позивача на Претензії, в порушення приписів ч. 9 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». Вказує, що за випискою з рахунку НОМЕР_1 за період з 03.09.2021-29.10.2023 та станом на 29.10.2023 року зарахування позивачем коштів на рахунок, здійснено на рахунок НОМЕР_1 у сумі 71 997,63 грн.. Оскільки відповідачем не надано позивачу доказу зарахування на цей рахунок коштів, або розрахунково-касового ордеру про видачу позивачу коштів готівкою у сумі 50 000,00 грн., то позивач має право на повернення йому від АТ «Акцент Банк» суму коштів одержаних на виконання цього правочину, внесених ним на рахунок НОМЕР_1 у розмірі 71 997,63 грн..

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2024 цивільна справа передана на розгляд судді Сіромашенко Н.В.

Ухвалою суду від 16.02.2024відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачвідзив на позовну заяву не подав. Сповіщався належним чином, проте повідомлення вручено 12.03.2024 року.

У постановах від 14.08.2020 від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 03.09.2021 року ОСОБА_1 підписано заяву про надання послуги «Швидка готівка» №АВН0СТ09236973 від 2022-02-01 року в АТ «Акцент-банк».

Як встановлено зі заяви ОСОБА_1 про приєднання до умов та правил надання кредиту «Швидка готівка» №АВН0СТ09236973 від 2022-02-01 року, банк надає банківські послуги, у виді надання кредиту в сумі 50 000,00 грн. на строк 36 місяців із 2021-09-03 року по 2024-09-02 року включно на придбання споживчих товарів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 75,0 % на рік, на суму виданого кредиту, що оплачується щомісяця, у розмірі 3555,51 грн., в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки, винагороду за надання фінансового інструменту 0,00 грн., комісію в зазначені в заяві строки.

Погашення заборгованості здійснюється щомісяця у розмірі 3555,51 грн., які складаються із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно умовами і правилами надання кредиту «Швидка готівка». дата останньої погашення заборгованості має бути не пізнішою ніж 02.09.2024 року

Погашення заборгованості здійснюється шляхом зарахування коштів на відповідний рахунок позичальника. Відсоткова ставка за кредитом є незмінною. Реальна річна процентна ставка по кредиту становить 109,03 %. Загальна вартість кредиту 127 997,86 грн.

Суд доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення, зважаючи на таке.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг.

Спеціальним законом який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів є Закон України «Про захист прав споживачів», який судом застосовується в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин між сторонами цього спору.

Згідно із статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно з частини першої статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», інформація, необхідна для отримання споживчого кредиту споживачем, яка надається споживачу до укладання договору про споживчий кредит, повинна бути розміщена кредитодавцем на своєму офіційному веб-сайті. Споживач перед укладанням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», до укладання договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електроні документи та електродний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визначається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладання договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

За змістом вказаних статей (статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів») до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

З аналізу статті 230 ЦК України слідує, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Верховний Суд України в Постанові Пленуму «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 звернув увагу на те, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Таким чином, правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Крім того, відповідні обставини наявності умислу, істотність значення обставин, щодо яких введено в оману, і сам факт обману, повинна довести сторона, яку введено в оману.

Судом встановлено, що під час укладення оспорюваного кредитного договору позичальник був обізнаний з основними умовами кредитного договору, а саме визначена валюта кредитування, відсоткова ставка, розмір платежу, загальні витрати за кредитом, реальна річна процентна ставка, орієнтована загальна вартість кредиту, відповідальність, права та обов`язки сторін договору.

Відповідач отримав повну інформацію про умови кредитування, погодився з метою його використання та встановленими умовами, протягом тривалого часу не звертався до банку з приводу роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації з приводу виконання зобов`язань, не заявляла жодних претензій з приводу того, що йому незрозумілі умови кредитного договору.

Під час укладення оспорюваного договору сторони, в порядку статті 638 ЦК України узгодили всі істотні умови притаманні для даного виду правочину та погодилися з ними.

Відповідачем надано споживачу інформацію за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), позивачем проставлено підпис, правочин був укладений в письмовій формі. Вказаний документ позивачем додано до позову в якості доказу, якому суд надав оцінку.

Встановлені судом обставини свідчать, що кредитодавець виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладання договору про споживчий кредит.

Суд вважає доводи позивача про необхідність визнання недійсним кредитного договору щодо розміру відсотків безпідставними, оскільки під час розгляду справи не здобуто доказів на спростування презумпції правомірності правочину, зокрема, не спростовано, що під час укладення договору про надання споживчого кредиту позивач діяла свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилась його умовами, визначивши характер правочину та всі його істотні умови. На виконання умов спірного договору вона без заперечень отримала кредитні кошти.

Умови укладеного між банком та позивачем кредитного договору були погоджені сторонами у встановленому законом порядку, договір був результатом домовленості сторін і відповідав загальним засадам цивільного законодавства, встановленим статтями 3, 627 ЦК України.

Зі змісту укладеного сторонами кредитного договору не вбачається жодної з умов, передбачених статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів", які законом визнаються несправедливими.

Перед підписанням кредитного договору позичальник могла безперешкодно ознайомитися з умовами кредитування відповідача та будь-якими іншими продуктами, що пропонувалися банком, на офіційному сайті відповідача, а також порівняти його з кредитними продуктами інших банків. Вказану інформацію, яка є відкритою для ознайомлення, позивач також могла отримати і у фінансового консультанта в будь-якому відділенні банку, утім цим не скористалась.

Як було встановлено судом, позивач отримала кредит за вказаним кредитним договором, виходячи з її власних інтересів прийняла рішення про вибір кредитодавця - відповідача та про вступ з ним в договірні відносини, узгодивши характер кредитного договору, його умови (зміст), в тому числі порядок видачі та погашення кредиту, сукупна вартість кредиту, в процентному та грошовому виразі, місячний платіж, зміст договору містить повну інформацію щодо умов надання позики, її вартості, процентної ставки.

При цьому матеріали справи не містять відомостей про звернення позичальника до відповідача з приводу незрозумілості кредитного договору, несправедливості його умов, неправомірності положень цього договору, порушення прав позичальника як споживача, недостатності наданої відповідачем інформації про умови позики.

Суд зауважує, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону (брак знань) чи неправильного його тлумачення однієї зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним, на що звернув увагу Верховний Суд України в Постанові Пленуму №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Також, суд вважає, що в разі не згоди з умовами кредитного договору позивач мав можливість скористатись своїм правом, визначеним статтею 15 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого, споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

Отож позивачем не доведено підстав, передбачених статтями 203, 230 ЦК України, для визнання недійсним кредитного договору.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

З огляду на викладене та у контексті наведених правових норм регулювання предмета даного спору, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що вимога про визнання недійсним кредитного договору щодо сплати відсотків є недоведеною, отож задоволенню не підлягає.

Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат зауважує, що згідно частини третьої статі 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, водночас згідно із частини сьомої статті 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 19, 23, 76-80, 141, 258-259, 263-265, 268, 273-279, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Акціонерне товариство «Акцент-Банк», , місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Батумська, 11 .

Суддя Н.В. Сіромашенко