Справа № 755/8765/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 січня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Кужелєвої Ю.Ю., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Прокуратури м. Києва, Дніпровського районного суду м. Києва, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду щодо притягнення до кримінальної відповідальності, застосуванням запобіжного заходу та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Державної казначейської служби (надалі за текстом - відповідач 1, Казначейство), Головного управління національної поліції у м. Києві (надалі за текстом - відповідач 2, Поліція), Прокуратури міста Києва (надалі за текстом - відповідач 3, Прокуратура) та Дніпровського районного суду м. Києва (надалі за текстом - відповідач 4, Суд), про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду щодо притягнення до кримінальної відповідальності, застосування запобіжного заходу та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивачу незаконними діями органів досудового слідства спричинено моральні страждання, через втручання в його приватне життя та погіршення стану здоров`я, які обмежили його життєві можливості, з огляду на що, просив суд стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету на користь позивача 216000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди завданної незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури, пов`язаних незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та застосування запобіжних заходів (з урахуванням заяви про зміну предмета позову).

Казначейство заперечує проти позову, оскільки не допускається стягнення шкоди з Казначейства, а шкода має бути стягнута з Бюджету України та надає контррозрахунок позовних вимог.

Суд зазначає, що відповідач 4 не може бути відповідачем справі, адже постановлення судових рішень судом першої інстанції здійснювались відповідно до норм чинного кримінального процесуального законодавства, а відтак, відсутні підстави вважати, що процесуальними діями Дніпровського районного суду м. Києва, які здійснювались відповідно до норм КПК України, позивачу заподіяно моральну шкоду.

Співвідповідачі вказують, що позивачем не надано доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів.

11.05.2020 до суду від Казначейства надійшов відзив, у якому міститься клопотання про розгляд справи без участі представника.

12.05.2020 до суду від Суду надійшов відзив, у якому міститься клопотання про розгляд справи без участі представника.

12.05.2020 до суду від Поліції надійшов відзив, у якому міститься клопотання про розгляд справи без участі представника.

19.05.2020 до суду від Прокуратури надійшов відзив.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.07.2020 справу №755/8765/20 направлено до Київського апеляційного суду для визначення підсудності.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27.08.2020 визначено суд, який забезпечить розгляд справи №755/8765/20 - Подільський районний суд м. Києва.

11.09.2020 справа №755/8765/20 надійшла до Подільського районного суду м. Києва

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу 11.09.2020 передано на розгляд судді Гребенюк В.В.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11.09.2020, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання.

12.08.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив та заява про зміну предмета позову, які були прийняті до розгляду судом у підготовчому засіданні 12.08.2021.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

За наслідками підготовчого засідання 13.09.2021 судом закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

25.08.2022 до суду від поліції надійшло клопотання про передачу справи за підсудністю, розглянувши яке, суд відмовив у його задоволенні, адже Київським апеляційним судом вже було визначено підсудність цієї справи, поза-як спори про підсудність не допускаються.

13.09.2021 та 20.12.2022, від суду прокуратури та позивача, відповідно, надійшли клопотання про розгляд справи без участі представників.

У судове засідання 02.01.2024 представники учасників судової справи не прибули.

За змістом ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 02.01.2024 за відсутності представників сторін, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи.

У судовому засіданні 02.01.2024 судом було прийнято, складено і підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд встановив наступне.

27.04.2017 року до суду надійшло клопотання ст. слідчого управління поліції у Дніпровському районі ГУНП у м. Києві Коток Н.О. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0002722 від 28.02.2017, за ознаками складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, яке було зареєстровано за № 755/6315/17 та передано в провадження судді Дзюби О.А.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2017 року клопотання задоволено та постановлено застосувати до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Київському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, у межах шістдесяти діб, а саме по 24 червня 2017 року.

В подальшому, 10.05.2017 року на адресу Дніпровського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0002722 від 28.02.2017, по обвинуваченню позивача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, яке було зареєстровано за № 755/6685/17.

Ухвалою суду від 11.05.2017 року відкрито провадження у справі № 755/6685/17 за вищезазначеним кримінальним провадженням, внесеним до ЄДРСР № 0002722 від 28.02.2017 року.

Ухвалою суду від 02.06.2017 року продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто, до 31.07.2017 року включно.

Ухвалою суду від 19.07.2017 року продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто, до 16.09.2017 року включно.

Ухвалою суду від 05.09.2017 року змінено позивачу запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому у період доби з 22-00 год. до 06-00 год. наступної доби залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги, звільнено останнього з-під варти в залі суду.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.02.2019 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.05.2019 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13.02.2020 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13.02.2019 року та Ухвалу Київського апеляційного суду від 14.05.2019 року залишено без змін.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової ) шкоди.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституція України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (частини перша статті 1176 ЦК України).

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» відповідно до цього Закон у підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; постановлення виправдувального вироку суду (частина перша статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду»).

У пунктах 1, 4, 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

У частинах п`ятій, шостій статті 4 вказаного Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування (див. Постанову Верховного Суду України від 02.12.2015 року в справі № 6-2203цс15).

У Постанові Верховного Суду від 10.11.2021 року у справі № 346/5428/17 зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Так, судом встановлено, що загальний строк досудового слідства та судового розгляду складає період з 27.02.2017 по 14.05.2019 року.

Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що для відшкодування державою шкоди, завданої судом, необхідно щоб рішення, дії або бездіяльність суду були незаконними.

Суд зазначає, що оскільки підставою виникнення обов`язку відшкодувати моральну шкоду є правопорушення, то завжди є і моральні страждання з приводу порушення прав фізичної особи.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції.

Враховуючи те, що позивача визнано невинуватим у вчинені злочину у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, суд доходить до висновку, що позивач має право на відшкодування шкоди в силу положень пункту 2 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є, зокрема, доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане тривалим перебуванням під слідством, загалом витрати зусиль, спрямованих на захист своїх прав і свобод в суді.

Таким чином, наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача (незаконне притягнення до кримінальної відповідальності), встановлених під час розгляду справи не спростована відповідачами.

Суд враховуючи обставини справи, приходить до висновку, що вищевказані обставини, що мали місце в житті позивача з 27.02.2017 до 14.05.2019, мають наслідком порушення звичайного укладу життя позивача, позбавлення можливості реалізації своїх звичок та бажань, безумовно вимагають докладання додаткових зусиль для організації свого життя, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Вказане призвело до завдання позивачу моральної шкоди, що становить підставу її відшкодування за статтею 1176 ЦК України та нормами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду».

Враховуючи вищенаведене, суд відхиляє доводи відповідачів про те що позивачем не надано доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня складає 7100,00 грн; у погодинному розмірі з 1 січня - 42,6 гривні.

Щодо здійсненого позивачем розрахунку по дату винесення Постанови Верховним Судом, суд зазначає, що особа перебуває під слідством чи судом до набрання законної сили виправдувальним вироком або судовим рішенням, яким закрито провадження, а не до завершення його перегляду судом касаційної інстанції, а відтак, погоджується з визначеним Казначейством періодом нарахування у контррозрахунку.

З урахуванням перебування позивача під слідством з 27.02.2017 до 14.05.2019, що становить 2 роки, 2 місяці, 18 днів або 26 місяців і 18 днів гарантований державою можливий розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача складає 190734,40 грн. (7100 грн. (мінімальна заробітна плата за один місяць станом на час ухвалення судового рішення) х 26 місяці + 18 днів х 340,8 грн. (мінімальна заробітна плата за 1 день) = 184600,00 грн. + 6134,40 грн.), а відтак задовольняє позовні вимоги частково у визначеному розмірі.

Слід зазначити, що з тексту позовної заяви не вбачається, якими саме незаконними діями Дніпровського районного суду м. Києва завдано моральної шкоди позивачу, оскільки постановлення вищезазначених судових рішень суду першої інстанції про застосування запобіжних заходів, їх продовження та зміну, а також ухвалення вироку суду здійснювались відповідно до норм чинного кримінального процесуального законодавства та не були скасовані в апеляційному чи касаційному порядку. А відтак відсутні підстави вважати, що процесуальними діями Дніпровського районного суду м. Києва, які здійснювались відповідно до норм КПК України, позивачу заподіяно моральну шкоду.

За положеннями ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

При цьому, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

З урахуванням наведеного, Державна казначейська служба України, як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у цій справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона.

Одночасно, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Відповідно до пункту 11 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 18, 133, 141, 259, 263-265, 280-282, 289, ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Прокуратури м. Києва, Дніпровського районного суду м. Києва, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду щодо притягнення до кримінальної відповідальності, застосуванням запобіжного заходу та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково;

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 184 600 (сто вісімдесят чотири тисячі шістсот) гривень 00 копійок;

В іншій частині в задоволені вимог позову - відмовити;

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач 1: Державна казначейська служба України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6, );

Відповідач 2: Головне управління Національної поліції у місті Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 15, );

Відповідач 3: Київська міська прокуратура (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9, );

Відповідач 4: Дніпровський районний суд м. Києва (02105, м. Київ, вул. Івана Сергієнка 3, );

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч. 2 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України. Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя В.В. Гребенюк