Справа № 716/672/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.05.2024 р. м. Заставна
Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:
головуючого судді - Сірик І.С.
за участю секретаря - Якимик К.В.
прокурора Ройку А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Заставна цивільну справу за позовом керівника Чернівецької окружної прокуратури, в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації та продажу на земельних торгах,
З огляду на викладене, прокурор просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір в сумі 3028,00 грн.
Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 08.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання.
Відповідач ОСОБА_1 відзив до суду не подав.
Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 30.04.2024 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представниця позивача від Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Швачій С.І. в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Прокурор ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, посилаючись на вищенаведені обставини, наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти ухвалення заочного рішення вданій цивільній справі.
Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився двічі, про розгляд справи повідомлялася належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті.
У відповідності до приписів ч.1 ст.280, ч.1 ст.281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення.
Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Відомості про реєстрацію права власності на вищезазначену земельну ділянку за відповідачем підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.01.2024 (а.с.13-14).
Відповідно до ст.1 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону.
Згідно норм ст.19 ЗК України землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних.
Положення статей 13,14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зіст.80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.
Відповідно до ч.5 ст.22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.
Частиною 4 ст.81 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Право власності на земельну ділянку відповідач ОСОБА_1 набув 04.12.2020 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , однак у подальшому й по даний час земельну ділянку ним самостійно не відчужено, чим безпідставно порушено встановлений Земельним кодексом України річний строк на її відчуження.
Згідно пункту "е" ч. 1 ст.140 ЗК України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до п. "в" ч.1 ст.143 ЗК України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.
Відповідно до ч.2 ст.145 ЗК Україниу разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
Пунктом 10 ч.1 ст.346 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.
Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Таким чином, особу може бути позбавлено її власності в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.38, ч. 1 ст.39 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.
Згідно ч.4 ст.145 ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість.
Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_1 будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства її не відчужив, то це є підставою для конфіскації даної земельної ділянки у власність держави.
За таких обставин суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Чернівецької обласної прокуратури слід стягнути понесенні останньою витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 3028 грн.
На підставі наведеного та керуючисьст.ст.258-273,280-284,351,355 ЦПК України, суд,
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту заочного рішення суду до Чернівецького апеляційного суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому заочне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 23.05.2024.
Суддя Сірик І.С.