Справа № 214/6410/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 грудня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Собченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у місті Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу, третя особа Товарна біржа «Новий вік»,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 01.02.1999 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , яка діяла в своїх інтересах та, на підставі рішення виконкому Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу №16 від 28.01.1999 року, в інтересах неповнолітньої (на той час) ОСОБА_4 , зареєстрований на Товарній біржі «НОВИЙ ВІК» за №1-44. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 18 жовтня 1969 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . 01 лютого 1999 року між ОСОБА_3 , яка діяла в своїх інтересах та, на підставі рішення виконкому Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу №16 від 28.01.1999 року, в інтересах неповнолітньої (на той час) ОСОБА_4 , з однієї сторони як продавцями, та ОСОБА_5 , з іншої сторони як покупцем, був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна (далі - Договір), а саме квартири АДРЕСА_1 , який був зареєстрований на Товарній біржі «НОВИЙ ВІК» за №1-44. За умовами Договору, останній не підлягав нотаріальному посвідченню, однак на даний час з`ясувалось, що згідно діючого законодавства договір купівлі-продажу нерухомого майна, не завірений нотаріально, є нікчемним, але між продавцями та покупцем була досягнута обопільна домовленість про всі його істотні умови та відбулось повне виконання договору, у зв`язку з чим позивач вважає, що є підстави для визнання цього Договору дійсним, однак у досудовому порядку врегулювати дане питання вона позбавлена такої можливості, позаяк одна зі сторін Договору, а саме її чоловік ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Ухвалою судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.09.2024 року зазначена позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідачі та третя особа, кожен окремо, належним чином повідомлялись про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, при цьому своїм правом не скористались - відзив на позовну заяву до суду не надали.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, клопотання учасників провадження про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 01 лютого 1999 року між відповідачами у справі ОСОБА_3 , яка діяла в своїх інтересах та, на підставі рішення виконкому Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу №16 від 28.01.1999 року, в інтересах неповнолітньої (на той час) ОСОБА_4 , з однієї сторони як продавцями, та ОСОБА_5 , з іншої сторони як покупцем, був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , який був зареєстрований на Товарній біржі «НОВИЙ ВІК» за №1-44.

Разом з тим, 15 лютого 1999 року ОСОБА_5 зареєстрував право власності на вказану квартиру за собою в КП ДОР «Криворізьке БТІ», про що було зроблено відповідний запис в реєстровій книзі за №146П, сторінка 182, запис 182, що підтверджується відповідною відміткою у Договорі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач у цій справ, будучи спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка, звернулась до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кноль О.А. із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій позаяк вказаний вище Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 01.02.1999 року, який був зареєстрований на Товарній біржі «НОВИЙ ВІК», був укладений з порушенням норм матеріального права, оскільки підлягав нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.

Згідно ст. 41 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Відповідно до ст. 42 ЦК УРСР угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

Згідно ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди.

За змістом ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

Між тим, на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції чинній на момент укладення Договору) зазначений Договір нотаріальному посвідченню не підлягав, що в даний час створює перешкоди позивачу, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Разом із тим, за загальним правилом, визначеним у ст.ст. 47, 227 ЦК УРСР, договори купівлі-продажу житлового будинку підлягали нотаріальному посвідченню.

Таким чином, у період укладення Договору купівлі-продажу, дійсність якого має намір підтвердити позивач у цій справі, існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі ст.ст. 224, 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» біржи мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

Отже, положення ст. 227 ЦК УРСР спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку. Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Так, матеріали справи не містять спростування тверджень позивача, що сторони Договору домовились щодо усіх істотних його умов та відбулось повне виконання Договору кожною із сторін, а також те, що ні однією із сторін даний Договір не оспорювався. Між тим, на даний час відсутня можливість нотаріального посвідчення Договору, у зв`язку зі смертю однієї зі сторін договору ОСОБА_5 , що в сукупності визначає доцільність звернення позивача з вимогою про визнання угоди дійсною.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10-13, 19, 23, 76-82, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 01.02.1999 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , яка діяла в своїх інтересах та, на підставі рішення виконкому Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу №16 від 28.01.1999 року, в інтересах неповнолітньої (на той час) ОСОБА_4 , зареєстрований на Товарній біржі «НОВИЙ ВІК» за №1-44.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.