Справа №443/1802/24
Провадження №2/443/792/24
РІШЕННЯ

іменем України

18 грудня 2024 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.,

провів у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Жидачеві розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки, -

за участю:

представника позивачки Галич П.О.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Сирової З.З.,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,07 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтування позовних вимог

В обґрунтування позовної заяви позивачка покликається на те, що 28.02.1981 у виконавчому комітеті Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб, про що 28.02.1981 складено відповідний актовий запис за №14. Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 30.04.2024 у цивільній справі № 443/614/24, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 17.09.2024 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 28.02.1981 у м. Ходорів Жидачівського району Львівської області, актовий запис №15. За час подружнього життя ними було набуто житловий будинок АДРЕСА_1 . Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 27.05.2024 у цивільній справі №443/360/24 позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та усунення перешкод у користуванні житловим будинком зазначений цивільний позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку «А-3», загальною площею 246,3 кв.м., житловою площею 99,6 кв.м., разом з господарськими будівлями та спорудами літньою кухнею «Б», сараєм «В», вбиральнею «Г», воротами 2, огорожею 1, хвірткою 3, колодязем «к», замощенням «І», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 , в користуванні житловим будинком разом з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом передачі останній, ОСОБА_1 , комплекту ключів від цього житлового будинку і вселення ОСОБА_1 у цей житловий будинок. Вказаним рішенням суду встановлені наступні обставини, які в силу приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді даної справи, а саме те, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 28.02.1981 у виконавчому комітеті Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області, актовий запис №14. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_5 ». Спірний житловий будинок АДРЕСА_1 збудований та набутий (зареєстрований) за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, сторін у справі. Довідкою Ходорівської міської ради №736 від 28.10.2015 встановлено, що міською радою не приймалося рішення про виготовлення права власності на житловий будинок на АДРЕСА_2 , який збудований в 1991 році. На житловий будинок і земельну ділянку присвоєно адресу - будинок АДРЕСА_1 згідно з рішенням виконавчого комітету від 14.02.2003 №41. Так, відповідно до ст. 273 ЦПК України рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 27.05.2024 у цивільній справі №443/360/24, набрало законної сили 04.07.2024 року, оскільки таке не оскаржувалось в апеляційному порядку. Відтак, саме 04.07.2024 у позивачки виникла підстава для реєстрації за нею права власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Так, в подальшому, а саме 28.08.2024 на підставі вказаного вище рішення суду державним реєстратором Пастернак Н.М. Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 74885393 від 04.09.2024 року було зареєстровано її право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана обставина підтверджується долученою до позовної заяви копією Витягу з Державного реєстру речових прав від 04.09.2024 року індексний номер витягу: 393542544. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в якому позивачці належить на праві приватної власності 1/2 ідеальна частка знаходиться на земельній ділянці площею 0, 07 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та яка згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ЛВ №421, виданого Ходорівською міською радою народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Ходорівської міської ради народних депутатів від 16.06.1995 № 217 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №100, належить відповідачу ОСОБА_2 .. Як вбачається з копії рішення виконавчого комітету Ходорівської міської ради народних депутатів від 16.06.1995 № 217 та Додатку № 1 до даного рішення відповідачу ОСОБА_2 передавалась земельна ділянка у приватну власність за адресою АДРЕСА_3 . 3 копії рішення виконавчого комітету Ходорівської міської ради від 14.02.2003 № 41 «Про впорядкування адресного господарства в місті Ходорові» вбачається, що було змінено адресу з АДРЕСА_3 на АДРЕСА_1 . Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 08.08.2024 №29-13-0.2-4102/2-24, наданого на адвокатський запит, вбачається, що ОСОБА_2 не звертався до Відділу № 5 для оформлення кадастрового номера на земельну ділянку. За даними Державного земельного кадастру відомості про присвоєння кадастрового номера відсутні.

25.10.2024 відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає в повному обсязі та заперечує проти викладених у позовній заяві підстав в обгрунтування заявлених вимог, виходячи з наступного. Факт належності відповідачу на праві приватної власності земельної ділянки площею 0,07 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_3 ), цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, що була надана йому на підставі рішення виконавчого комітету Ходорівської міської Ради народних депутатів № 217 від 16.06.1995, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ЛВ № 421 від 23.11.1995, виданим Ходорівською міською Радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 100. Таким чином відповідач використав (реалізував) своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду, а спірна земельна ділянка за своєю правовою природою не належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, сторін у справі, визначених ст. 60 Сімейного кодексу України та розподілу між сторонами на цій правовій підставі не підлягає. Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 27.05.2024 у цивільній справі № 443/360/24 за ОСОБА_1 (позивачем) визнано право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку з господарськими спорудами (будівлями), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як об`єкту права спільної сумісної власності подружжя. Поділ земельних ділянок повинен відбуватися на основі та у відповідності до чинних норм, стандартів і правил. Тобто належними доказами у справі повинні бути висновки, розрахунки судового експерта у цій галузі, однак позивач таких доказів не надала. Також відповідач вважає безпідставним твердження позивача про перехід до неї права власності на частину земельної ділянки, як власника частини житлового будинку, оскільки відсутні будь-які правовстановлюючі документи, які би підтверджували цю обставину, тобто якщо такий перехід права відбувся автоматично, то в такому випадку, незрозумілим є власне у чому саме полягає ініційований ОСОБА_1 судовий спір за пред`явленим позовом, які нелогічною є категорична відмова позивача від будь-яких запропонованих відповідачем варіантів позасудового врегулювання спору шляхом, наприклад сплати однією із сторін іншій стороні грошової компенсації вартості її частки нерухомого майна (житлового будинку та земельні ділянки). Відповідач вважає, що до вирішення позивачем, питання про технічну можливість реального поділу житлового будинку на визначені сторонам частки (по ), у якому, уже багато років жодна із сторін взагалі не проживає і будинком практично не користується, проведення такого реального розподілу житлового будинку і можливість лише опісля вирішення питання щодо розподілу (реального) земельної ділянки, на якій він споруджений, забезпечення прав позивача на користування спірною земельною ділянкою може бути реалізоване у передбачений законом спосіб шляхом встановлення земельного сервітуту у відповідності до ст. 401-404 ЦК України.

Процесуальні рішення, постановлені по справі

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 10.10.2024 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 11.11.2024 /а.с.33-34/.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 22.10.2024 заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Постановлено судове засідання проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення / а.с.45/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 11.11.2024 підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 10.12.2024 /а.с.56-57/.

Довідкою від 10.12.2024 цивільна справу №443/1802/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, призначена на 10.12.2024 о 11 год 00 хв знята з розгляду у зв"язку з тим, що суддя Равлінко Р.Г. брав участь у всеукраїнському онлайн - семінарі для суддів місцевих та апеляційних судів відповідно до наказу №30/АГ від 03.12.2024 /а.с.64/.

Розгляд справи по суті відбувся 12.12.2024 за участі представника позивачки ОСОБА_6 , відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_7

ОСОБА_8 будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась. В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з мотивів наведених у позові.

Відповідач та представник відповідача Сирова З.З. проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі покликаючись на мотиви наведені у відзиві на позов.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_4 28.02.1981 зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області, про що 28.02.1981 складено відповідний актовий запис №14 та 10.08.2017 повторно видано про шлюб серія НОМЕР_1 /а.с.12/.

Згідно з рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 27.05.2024 у цивільній справі №443/360/24, яке набрало законної сили 04.07.2024, визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку «А-3», загальною площею 246,3 кв.м., житловою площею 99,6 кв.м., разом з господарськими будівлями та спорудами літньою кухнею «Б», сараєм «В», вбиральнею «Г», воротами 2, огорожею 1, хвірткою 3, колодязем «к», замощенням «І», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 , в користуванні житловим будинком разом з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом передачі ОСОБА_1 , комплекту ключів від цього житлового будинку і вселення ОСОБА_1 у цей житловий будинок /а.с.13-16/.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав №393542544 від 04.09.2024 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власної в частці належить ОСОБА_1 /а.с.17/.

Згідно з копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ №421 ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Ходорівської міської Ради народних депутатів від 16.06.1995 №217 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,07 га для обслуговування житлового будинку /а.с.18/.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 від 16.08.2024, житловий будинок був споруджений у 1991 році /а.с.19-22/.

Згідно з довідкою №736 від 28.10.2015, виданою Ходорівською міською радою ОСОБА_2 про те, що міською радою не приймалось рішення про виготовлення права власності на житловий будинок на АДРЕСА_2 , який збудований в 1991 році. На житловий будинок і земельну ділянку присвоєно адресу - будинок АДРЕСА_1 згідно рішення виконавчого комітету від 14.02.2003 № 41 /а.с.23/.

На житловий будинок і земельну ділянку присвоєно адресу - будинок АДРЕСА_1 згідно з рішенням виконавчого комітету від 14.02.2003 №41 /а.с.25/.

Відповідно до рішення №217 від 16.06.1995, передано у приватну власність земельні ділянки 41 громадянам м. Ходорова площею 4,16 га для обслуговування житлового будинку площею 3,27 га згідно додатку №І; для ведення особистого підсобного господарства площею 0,892 га, згідно додатку №2 /а.с.26, 27-28/.

Відповідно до відповіді з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 08.08.2024 №29-13-0.2-4102/2-24 щодо присвоєння кадастрового номера земельній ділянці площею 0,9700 га, яка розташована по АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 , відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серія ЛВ №421 зареєстрованого 23.11.1995 за даними відділу №5 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Львівській області згідно з Книгою записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Ходорівської міської ради зареєстрований державний акт на право приватної власності на землею за ОСОБА_2 серією ЛВ № 421 від 23.11.1995 за реєстр. № 100, на підставі рішення сесії Ходорівської міської ради від 16.06.1995 № 217, на земельну ділянку площею 0,0700 га, для обслуговування житлового будинку, що розташована по АДРЕСА_3 . Архівний примірник вищезгаданого документа та технічний звіт по складанню державних актів на право приватної власності на землю ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_1 (розробник Державне земельно-кадастрове бюро 1995р.) наявні у місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель. ОСОБА_2 не звертався до Відділу № 5 для оформлення кадастрового номера на вищезазначену земельну ділянку. За даними Державного земельного кадастру відомості про присвоєння кадастрового номера відсутні /а.с.29/.

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

У частині першій статті 377 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно частини четвертої статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (провадження № 14-458цс18)).

Також Велика Палата Верховного Суду у пункті 6.32 постанови від 16.06.2020 року у справі № 689/26/17 вказала про те, що стаття 120 ЗК України (у чинній редакції), стаття 377 ЦК України (у чинній редакції) також передбачають припинення права власності чи користування земельною ділянкою та перехід такого права до особи, що набуває право власності на нерухоме майно. Щодо застосування приписів вказаних статей у відповідних редакціях Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанови від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.17), від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (пункт 61), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42)).

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду в пункті 8.5 постанови від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 вказала про те, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.10.2019 року у справі №164/409/17 висловила правову позицію про те, що стаття 120 ЗК України імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. ЦК України у статті 381 передбачає принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований

Аналогічні висновки щодо переходу права власності на земельну ділянку до особи у разі набуття у власність житлового будинку містяться в постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18), від 25 лютого 2019 року у справі № 199/2099/17 (провадження № 61-35533св18), від 26 грудня 2019 року у справі № 364/515/19 (провадження № 61-19224св19), від 16 листопада 2022 року у справі № 127/11015/21 (провадження № 61-4122св22).

Суд вважає неспроможними посилання відповідача про те, що земельна ділянка, одержана ним в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, з огляду на наступне.

Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Оскільки відповідно до рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 27.05.2024 у цивільній справі №443/360/24, яке набрало законної сили 04.07.2024, визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку «А-3», загальною площею 246,3 кв.м., житловою площею 99,6 кв.м., разом з господарськими будівлями та спорудами літньою кухнею «Б», сараєм «В», вбиральнею «Г», воротами 2, огорожею 1, хвірткою 3, колодязем «к», замощенням «І», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відтак ОСОБА_1 як учасник спільної часткової власності на будинок набула і право на земельну ділянку пропорційно розміру її частки у спільній власності на вказаний будинок.

Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного суду у справі № 317/2520/19 від 06.10.2021.

З огляду на вищенаведене, також є неспроможними покликання відповідача, на те, що без висновку експерта неможливо виділити позивачці ідеальну частку земельної ділянки, оскільки не було проведено реального розподілу будинку, оскільки позивачка у позові просить визнати за неї ідеальну частку на земельну ділянку, а не провести реальний розподіл земельної ділянки.

Таким чином, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позовну заяву обґрунтованою, підставною і такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 4,5,12,13,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,07 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27.12.2024.

Суддя Р.Г. Равлінко