Справа №487/4642/24
Провадження №2/487/2111/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

08.07.2024 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого-судді Кузьменко В.В., за участю секретаря судових засідань Барської А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Миколаєва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товарна біржа "Українська біржа Нерухомість" про визнання договору дійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Товарна біржа "Українська біржа Нерухомість" про визнання договору дійсним.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 25.04.2002 року, між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від свого імені та імені ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу №734, а саме 14/50 частини домоволодіння, яка знаходиться в АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу частини домоволодіння був укладений Товарною біржею "Українська Біржа Нерухомість". 26.04.2002 року рішенням Третейського суду м. Миколаєва по справі №1-734 визнано Договір №734 купівлі-продажу нерухомого майна від 25.04.2002 року, 14/50 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований ТБ "Українська товарна біржа нерухомості" дійсним. 15.05.2002 року договір купівлі-продажу №734 від 25.04.2002 року 14/50 частини домоволодіння, з якої належить ОСОБА_1 7/50 частини та ОСОБА_3 7/50 за адресою: АДРЕСА_1 та на підставі рішення Третейського суду від 26.04.2002 року справа №1-734, був зареєстрований в КП "ММБТІ". Договір купівлі-продажу виконаний сторонами належним чином і до сьогоднішнього дня ніким не оскаржувався.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не прибула.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без повідомлення причин; відзив відповідачем не подано, у зв`язку з чим, за відсутності заперечень позивача проти такого вирішення справи, справа розглядається в порядку ст. 280 ЦПК України шляхом ухвалення заочного рішення на підставі доказів, що є у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що 25.04.2002 року, між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від свого імені та імені ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу №734, а саме 14/50 частини домоволодіння, яка знаходиться в АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу частини домоволодіння був укладений Товарною біржею "Українська Біржа Нерухомість".

26.04.2002 року рішенням Третейського суду м. Миколаєва по справі №1-734 визнано Договір №734 купівлі-продажу нерухомого майна від 25.04.2002 року, 14/50 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований ТБ "Українська товарна біржа нерухомості" дійсним.

15.05.2002 року договір купівлі-продажу №734 від 25.04.2002 року 14/50 частини домоволодіння, з якої належить ОСОБА_1 7/50 частини та ОСОБА_3 7/50 за адресою: АДРЕСА_1 та на підставі рішення Третейського суду від 26.04.2002 року справа №1-734, був зареєстрований в КП "ММБТІ".

Умови договору купівлі-продажу нерухомого майна виконані сторонами відповідно до досягнутих домовленостей у повному обсязі.

Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі -продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 227 цього Кодексу договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Згідно роз`яснень Міністерства юстиції України № 17-12/44 від 10 квітня 1998 року «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено, що, беручи до уваги вимоги ст.227ЦК України (в редакції 1963 року), яка передбачає особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини), якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, недотримання цієї вимоги згідно з ст.47ЦК України (в редакції 1963 року) тягне недійсність договору, таким чином, зазначений договір набуватиме чинності з моменту його нотаріального посвідчення.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а в даний момент відповідач ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд з метою захисту інтересів добросовісних учасників цивільних правовідносин, та дотримання принципу правової визначеності, регламентованого Європейською конвенцією про захист прав і основоположних свобод, вважає можливим визнати дійсним договір, укладений між сторонами.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст. 10, 12, 13, 18, 23, 76, 258, 259, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 328, 392 ЦК України, ст.ст. 47, 48, 224, 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товарна біржа "Українська біржа Нерухомість" про визнання договору дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним договір №734 від 25.04.2002 року купівлі-продажу нерухомого майна 14/50 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , укладений на Товарній Біржі "Українська Біржа Нерухомості" між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , як продавцями та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , як продавцями.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя В.В. Кузьменко