№ 207/3489/22
№ 2/207/32/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Кам`янське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Юрченко І.М.

при секретарі: Сівачук А.А.

за участі

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: територіальний сервісний центр 1244 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області про поділ майна, стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна,

В С Т А Н О В И В

Звертаючись до суду, позивачка в обґрунтування уточнених позовних вимог зазначила, що з 10 серпня 2001 року вона ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Баглійського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 185.

27 червня 2022 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська ухвалив заочне рішення у цивільній справі № 207/933/22, яким шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Перебуваючи у шлюбі, вона з відповідачем за межами України, за спільні кошти придбали автомобіль Peugeot 508, з яким в подальшому було проведено процедуру розмитнення та автомобіль був зареєстрований за відповідачем ОСОБА_4 .

Позивач та Відповідач, перебуваючи в Польші за грошові кошти, які були отримані за спільну працю в компанія Bombardier в листопаді - грудні 2020 року придбали автомобіль Peugeot 508, який в подальшому був ввезений на територію України , пройшов процедуру розмитнення в м.Ковель Волинської області в вересні 2021 року та був поставлений на облік ТСЦ 1244 та зареєстрований за Відповідачем.

Первинна реєстрація автомобіля та постановлення його на облік відбулася в ТСЦ 1244 23 вересня 2021 року.

Даний автомобіль придбався та використовувався виключно в інтересах сім`ї.

В 2022 році між Позивачем та Відповідачем суттєво погіршились стосунки і останнім була подана заява про розірвання шлюбу.

21 січня 2022 року Відповідач ОСОБА_4 та його батько ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 уклали договір купівлі - продажу № 1244/2022/3057422 та автомобіль був перереєстрований на ОСОБА_5 .

На твердження позивача, між нею та відповідачем ОСОБА_4 ще до подання останнім позовної заяви про розірвання шлюбу велись переговори щодо відшкодування їй 1/2 частини вартості автомобіля, але останній відмовився і при поданні позову про розірвання шлюбу приховав від суду наявність спору про поділ майна подружжя.

Письмової згоди на продаж майна (автомобіля Peugeot 508) відповідачу ОСОБА_4 позивачка не надавала, вважає, що даний правочин має формальний характер, фактично автомобіль використовується відповідачем, а переоформлення автомобіля на свого батька 1938 року народження здійснювалося з метою приховування спільного майна подружжя.

Спірне майно було придбане в період перебування сторін у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач усупереч положенням статті 65 Сімейного кодексу України (далі - СК України) відчужив транспортний засіб на власний розсуд, без згоди позивачки.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Так як спірний автомобіль є неподільною річчю, то позивачка, враховуючи ст.364 ЦК України, просить одержати з відповідача ОСОБА_4 як іншого співвласника грошової компенсації вартості належної їй частки в спільному майні.

Відповідно до висновку експерта № 2554 - 23 складеного 15.09.2023 року середня ринкова вартість транспортного засобу автомобіля марки Peugeot 508, VIN номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_1 , рік випуску 2011, станом на час дослідження складає 352890.00 гри. (триста п`ятдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто гри. 00 коп ).

Крім того, на розмитнення спірного автомобіля були витрачені кошти у розмірі 70200.00 грн.

Даний платіж був внесений донькою сторін у справі в м. Кам`янське під час перебування сторін у справі на митному оформленнні автомобіля в Волинській області.

За таких обставин загальна вартість автомобіля складається з вартості автомобіля та витрат понесених з його митним оформленням, а саме: 352890,00 грн.+ 70200.00 грн. = 423090.00 грн.

1/2 частина вартості майна складає 423090.00 / 2 = 211545.00 грн.

Крім того позивач понесла витрати на проведення судової транспортно- товарознавчої експертизи у розмірі 5735,52 грн.

На підставі зазначеного позивачка в останній уточненій позовній заяві просила: стягнути з відповідача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_2 на користь позивачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_3 , грошову компенсацію належної їй частки у спільній сумісній власності в розмірі 1/2 від автомобіля марки автомобіля Peugeot 508 у розмірі - 211545.00 грн., яка складається з 1/2 частина вартості автомобіля Peugeot 508 - 176445,00 грн. та 1/2 частина витрат на митне оформлення автомобіля 35100,00 грн. Також стягнути з відповідача на корить позивачки судовий збір за подання позовної заяви та судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні останні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що позивачка та відповідач, знаходячись у зареєстрованому шлюбі, разом перебували на заробітках в Польщі, що підтверджується відповідями Державної прикордонної служби України, оскільки вони разом виїжджали та разом поверталися. В цей період в Польщі за спільно зароблені грошові кошти вони придбали автомобіль Peugeot 508, який потім ввезли на територію України та розмитнили в м.Ковель Волинської області, за розтаможку було сплачено 70200грн., автомобіль був зареєстрований за відповідачем. Потім стосунки між позивачкою та відповідачем погіршились та він, бажаючи приховати спірне майно, яке було спільною сумісною власністю подружжя, його продав без згоди позивачки, а фактично просто перереєстрував зазначений автомобіль на свого батька ОСОБА_5 , який 1938 року народження та вже внаслідок свого похилого віку не може керувати автомобілем.

Від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Мельник І.О. до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому вона не визнала позовні вимоги ОСОБА_3 та просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування представник відповідача зазначила, що сторони дійсно перебували у шлюбі, який був розірваний 27 червня 2022 року рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області. В період шлюбу в 2021 році ОСОБА_4 дійсно був придбаний автомобіль Peugeot 508 номерний знак НОМЕР_4 у власність за межами України, який в подальшому був розмитнений на території України та зареєстрований за ним. Але, даний автомобіль був придбаний ОСОБА_4 за особисті кошти, які він заробив своєю працею, перебуваючи за кордоном та отримав від продажу власного майна, яке було отримане ним у якості спадщини від своєї матері.

Тобто, автомобіль був придбаний ОСОБА_4 за особисті грошові кошти у шлюбі, а тому за приписами ч. 3 ст. 57 СК України, відноситься до особистої власності та не підлягає поділу з іншім подружжям. Крім того, між подружжям існувала домовленість здійснювати оформлення права власності майна на кожного, хто має до цього відношення. Таким чином, під час продажу автомобіля, ОСОБА_4 був впевнений, що його дружина ОСОБА_3 не має відношення до спірного транспортного засобу, та в подальшому вважав автомобіль особистою власністю та яким він може розпоряджатися на власний розсуд.

Позивачкою не надано з позовною заявою доказів того, що джерелом придбання спірного автомобіля в 2021 році були спільні грошові кошти подружжя, як зазначено у позовній заяві. Більш того позивачка не надала до суду доказів того, що вона приймала участь у придбанні автомобіля, як і не зазначає взагалі технічних характеристик придбаного автомобіля, що ще раз підтверджує той факт, що автомобіль не був спільним майном подружжя.

Більш того, коли у ОСОБА_4 виникла необхідність продати автомобіль, то його дружина ОСОБА_3 була обізнана про продаж транспортного засобу, укладення цієї угоди жодним чиним не приховувалось від дружини та жодних заборон з цього приводу вона не висловлювала, а всі отримані кошти від продажу автомобіля були витрачені на потреби та в інтересах сім`ї та обох з подружжя. Тому, для відповідача є неочікуваним, що позивачка просить стягнути компенсацію за 1/2 частину автомобіля.

Отже, вказаний автомобіль вибув як «де-факто» так і «де-юре» з права спільної власності подружжя ще у період шлюбу та на момент подачі позову відповідач не був власником автомобіля, тому вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача компенсації за 1/2 частини на автомобіль Peugeot 508 номерний знак НОМЕР_4 , не можуть підлягати задоволенню.

Таким чином, продаж транспортного засобу було здійснено в період перебування сторонами у шлюбі, з урахуванням інтересів та потреб сім`ї, будь-яких приховувань від позивача щодо продажу з боку відповідача не було, при цьому грошові кошти були витрачені на потреби та в інтересах сім`ї та обох з подружжя, а тому вартість цього майна не може враховуватись при поділі спільного майна подружжя після розірвання шлюбу.

По-друге, зазначений укладений відповідачем договір купівлі-продаж транспортного засобу, з боку позивачки не оспорений і не оспорюється. У поданій представником позивачки уточненій позовній заяві вимога щодо визнання недійсниі договору купівлі-продажу майна не заявлена.

По-третє, спростування визначення ринкової вартості транспортного засобу у експертному висновку.

Баглійський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області постановив ухвалу, якою було задоволено клопотання представника позивача адвоката Горкуна Дмитра Олександровича про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

По даній справі суд призначив судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено було провести експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (49000, м.Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 17, оф. 801).

На вирішення експертів Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України були поставлені наступне питання: яка реальна вартість транспортного засобу автомобіля марки Peugeot модель 508, із зазначенням VIN номеру та номеру кузова, рік випуску 2011, тип палива дизельне; колір чорний, номерний знак НОМЕР_4 станом на час огляду?

Відповідно до позовних вимог уточненої позовної заяви представника позивачки адвоката Горкуна Д.А. від 23.02.2023 та відповідно на дату призначення судом експертизи позовні вимоги стосувались транспортного засобу марки Peugeot моделі 308 номерний знак НОМЕР_4 . Незважаючи на позовні вимоги суд постановив ухвалу щодо проведення експертизи транспортного засобу марки Peugeot, але не моделі 308, як визначеного у позовних вимогах, а моделі 508, позовні вимоги щодо якої взагалі не висувались.

На думку представника відповідача, в даному випадку суд за власною ініціативою постановив ухвалу щодо проведення експертизи марки Peugeot, але не моделі 308, як визначеного у позовних вимогах, а моделі 508, позовні вимоги щодо якої взагалі не висувались.

Також ухвалою суду була призначена судова- автотоварознавча експертиза, вид якої не передбачений Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5). Згідно висновку експерта № 2554-23 складеного 15.09.2023 фактично була проведена судова транспортно-товарознавча експертиза.

На підставі зазначеного представник відповідача просила у задоволенні позовних вимог позивачки відмовити у повному обсязі.

Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Ніким не заперечується, а отже відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України вважаються доведеними наступні обставини справи:

- Позивачка иа відповідач перебавали у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2001року, який було розірвано 27 червня 2022 року, що також підтверджується копією свідоцтво про одруження відділу реєстрації актів громадянського стану Баглійського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 185 (ар.с.14) та рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області про розірвання шлюбу по справі №207/933/22 (ар.с.15).

- В період шлюбу був придбаний автомобіль Peugeot 508, VIN-номер: НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_1 , 2011 року випуску у власність за межами України, який в подальшому був розмитнений на території України та зареєстрований за ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що первинна реєстрація автомобіля та постановлення його на облік відбулася в ТСЦ 1244 23 вересня 2021 року, що підтверджується заявою № 461657664 від 21.01.2022р. начальнику ТСЦ 31244 (ар.с.103).

Також судом встановлено, що 21.01.2022 року ОСОБА_4 продав транспортний засіб Peugeot 508, 2011 року випуску, VIN-номер: НОМЕР_1 ОСОБА_5 , що підтверджується договором купівлі продажу транспортного засобу №1244/2022/3057422 від 21.01.2022 року. (а.с. 104). Також судом встановлено, що покупець ОСОБА_5 є батьком відповідача та зареєстрований з ним за однією адресою: АДРЕСА_1 (ар.с.18-19). Окрім того ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто на момент купівлі спірного автомобіля йому було 84 роки.

Відповідно інформації, наданої територіальним сервісним центром № 1244 МВС України від 06.09.2022 року №31/4-1244-32аз, згідно бази даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, транспортний засіб Peugeot 508, номерний знак НОМЕР_4 станом на 06 вересня 2022 року, зареєстровано за вказаним у запиті ОСОБА_5 (перереєстровано з вказаного у запиті ОСОБА_4 ), дата реєстрації 21 січня 2022 р. на підставі договору купівлі продажу 1244/2022/3057422 від 21 січня 2022 року (а.с.13).

Також на розмитнення спірного автомобіля були витрачені кошти у розмірі 70200,00 грн., що підтверджується квитанцією номер 0.0..2. про сплату витрат на митне оформлення автомобіля від 08.09.2021 року (ар.с.126).

Відповідно до висновку експерта № 2554-23 від 15.09.2023 року за результатами проведення судової експертизи середня ринкова ціна колісного транспортного засобу автомобіля марки Peugeot 508, VIN-номер: НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_1 , 2011 року випуску, тип палива дизельне, колір чорний, номерний знак НОМЕР_4 станом на час дослідження складає 352890, 00 грн.(а.с. 154-159).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У разі відчуження спільного сумісного майна, наприклад машини, без згоди одного з подружжя той з них, що таку згоду не надавав, має право на стягнення з відчужувача грошової компенсації. Саме такий правовий висновок зроблений Верховним Судом у справі № 537/78/19 від 05.10.2020.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Установивши, що автомобіль Peugeot 508, 2011 року випуску, придбаний під час шлюбу сторін, є спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач відчужив його без згоди позивача як іншого із подружжя, суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Також у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) викладено правові висновки, відповідно до яких, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) Верховний суд зазначив, що оскільки вартість майна, що підлягає поділу, визначається з дійсної ринкової вартості майна на час розгляду справи, посилання доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій помилково врахували звіт про оцінку транспортного засобу від 06 грудня 2018 року, є необґрунтованими.

Таким чином у зазначеній вище правовій позиції Верховний суд чітко вказав, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи, а не сума, за якою було продано це майно.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію вартості 1/2 частки вартості автомобіля у розмірі 176445 (сто сімдесят шість тисяч чотириста сорок п`ять) грн.00 коп., як половину від ринкової вартості спірного автомобіля на час розгляду справи та 1/2 частки витрат на митне оформлення автомобіля, а саме 35100,00 грн.

Щодо спростування доводів представника відповідача.

По-перше. Посилання представника відповідача, що автомобіль було куплено відповідачем за його особисті кошти, які він заробив своєю працею перебуваючи за кордоном та отримав від продажу власного майна, яке було отримане ним у якості спадщини від своєї матері, суд відхиляє з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач, знаходячись у зареєстрованому шлюбі, разом перебували на заробітках в Польщі, оскільки вони разом виїжджали та разом поверталися. Під час спільного перебування в Польші за спільно зароблені грошові кошти вони придбали автомобіль Peugeot 508, який потім ввезли на територію України та розмитнили, що підтверджується відповідями Державної прикордонної служби України (ар.с.133-135). Відповідно до ч.2 ст.61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, тому незрозуміло, що має на увазі відповідач посилаючись на те, що автомобіль придбаний ним за особисті кошти, які він заробив своєю працею, адже заробітна плата є спільною сумісною власністю подружжя. Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Належних доказів того, що в нього були якісь особисті заощадження та що якісь кошти йому хтось дарував відповідач суду не надав.

Щодо твердження відповідача стосовно того, що даний автомобіль був придбаний ним за особисті кошти, які він отримав від продажу власного майна, яке було отримане ним у якості спадщини від своєї матері, суд зазначає наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 05 листопада 2020 року, посвідченого державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори Могильною Л.Г., ОСОБА_4 дійсно був продавцем власного майна, отриманого у спадщину, але сума грошових коштів, отримана від продажу такого майна становить всього лише 36265 гривень, що у десять разів менше від суми спірного авто (ар.с.112-114).

Також відповідач та його представник не надали суду належних доказів як то письмової згоди дружини на продаж спірного автомобіля та взагалі будь-яких доказів використання отриманих від продажу цього майна коштів в інтересах сім`ї.

Окрім цього, у судовому засіданні було встановлено, що 27 червня 2022 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська ухвалив заочне рішення у цивільній справі № 207/933/22 яким шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. При поданні позовної заяви (вхідний реєстраційний номер канцелярії Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області 4063 від 05.04.2022 року) ОСОБА_4 зазначив, що останній рік стосунки з дружиною розладились……. Фактично сім`я припинила своє існування, оскільки відповідачка не проживає з ним (ар.с.199-200).

Також при розгляді справи було встановлено, що ще до цього, а саме 26.01.22 року відповідач ОСОБА_4 звертався з позовом до Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області з аналогічним позовом (вхідний реєстраційний номер 1190 від 26.01.2022 року справа № 207/267/22) В позовній заяві останній зазначив: «Подружні відносини між нами припинені остаточно з жовтня 2021 року» - (ар.с.197).

На підтвердження вищеззанченого у судовому засіданні було досліджено оригінали вищезазначених цивільних справ за № 207/933/22 та № 207/267/22.

У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) Верховний суд зазначив: «Установивши, що ОСОБА_1 відчужив спірний автомобіль, який є спільною власністю подружжя без письмової згоди дружини та за відсутності доказів використання отриманих від продажу цього майна коштів в інтересах сім`ї, апеляційний суд дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за належну їй 1/2 частку в праві власності на це майно».

Таким чином доводи відповідача щодо продажу спірного автомобіля зі згоди позивачки та витрачання грошових коштів, отриманих від продажу автомобіля в інтересах сім`ї не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

По-друге. Щодо посилання представника відповідача на те, що укладений відповідачем договір купівлі-продаж транспортного засобу, з боку позивачки не оспорений, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статей 3, 15, 16 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У загальному розумінні захист цивільних прав слід розуміти як передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. У кожній конкретній справі позивач на власний розсуд обирає спосіб (способи) захисту його порушеного, оспорюваного чи невизнаного права.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням статей 55, 124 Конституцій України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право саме на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), ніж положення Законів України, зокрема кодексів, порушене цивільне право чи інтерес підлягають судовому захисту у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію. Вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)).

Так як спірний автомобіль є неподільною річчю, до того ж був проданий відповідачем, позивачка просить одержати з відповідача ОСОБА_4 як іншого співвласника грошової компенсації вартості належної їй частки в спільному майні.

Щодо розміру компенсації вартості частки у спільному майні подружжя, суд приймає до уваги Постанову Велика Палата Верховного Суду по справі №125/2157/19 від 22 вересня 2022 року, в зазначеній постанові викладена наступна правова позиція :

Пунк 77. Велика Палата Верховного Суду вказує, що не є ефективним способом захисту позов про визнання договору недійсним у разі, якщо особа має на меті отримати лише еквівалент вартості своєї частки у спільному майні, оскільки такий спосіб захисту не захищає та не відновлює в результаті її порушене право в той спосіб, який вона обрала.

Пунк 110. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком апеляційного суду про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними спірних правочинів у зв`язку з непритягненням до участі у справі у якості співвідповідачів набувачів спірного майна, а також з підстав того, що в разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості в майні, яке було відчужено без її згоди, і подає позов про стягнення компенсації в розмірі своєї частки у вартості відчуженого спільного майна, то пред`явлення одночасно позову про визнання договору недійсним не є ефективним способом захисту її прав, оскільки такий спосіб захисту не захищає та не відновлює у результаті її порушене право.

Пунк 111. Інакше кажучи, позовну вимогу про визнання недійсним правочину з відчуження спільного майна подружжя не можна задовольнити одночасно з позовною вимогою про стягнення компенсації за відчужене майно.

Пунк 113. Не можна погодитись із висновками апеляційного суду про стягнення компенсації у розмірі, зазначеній у договорі відчуження спірного майна, оскільки, як зазначалося вище у цій постанові, у разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, слід визначити ринкову вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Пунк 114. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого (аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, провадження № 61-9018сво18).

Пунк 115. Таким чином, з метою захисту порушеного права власності одного з подружжя при відчуженні іншим з подружжя спільного майна без отримання відповідної згоди, визначаючи розмір грошової компенсації частини вартості спірного майна, стягненню у вигляді компенсації підлягає дійсна (ринкова) вартість відчуженого майна або ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

По-третє. Щодо посилання представника відповідача стосовно того, що суд постановив ухвалу щодо проведення експертизи транспортного засобу марки Peugeot, але не моделі 308, як визначеного у позовних вимогах, а моделі 508, позовні вимоги щодо якої взагалі не висувались, суд зазначає наступне.

Позивачка звернулась до суду з приводу поділу автомобіля, який був придбаний в період шлюбу. При цьому при подачі позову зробила описку та замість марки автомобіля Peugeot 508, зазначила Peugeot 308. При цьому як в позовній заяві так і в клопотанні про призначення експертизи (ар.с.123-125) зазначено номер автомобіля АЕ 7506 ТА. Іншого автомобіля на час поділу майна в родині ОСОБА_6 не було, про це нічого не вказується ні позивачем ні відповідачем. Окрім того, 16.03.2023 року до суду від територіального сервісного центру№ 1244 МВС України надійшла копія договору №1244/2022/3057422 від 21.01.2022 року купівлі продажу транспортного засобу Peugeot 508, 2011 року випуску, VIN-номер: НОМЕР_1 , відповідно до якого відповідач ОСОБА_4 продав ОСОБА_5 зазначений автомобіль. Дана інформація витребовувалась судом саме за клопотанням представника позивача. Після отримання зазначеного договору купівлі продажу транспортного засобу було встановлено повні характеристики транспортного засобу, а саме, що це Peugeot 508, VIN-номер: НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_1 , 2011 року випуску (а.с. 104).

Таким чином, суд нічого за своєю ініціативою не витребовував. По даній справі вирішується питання стосовно одного автомобіля придбаного в шлюбі подружжям ОСОБА_6 , ніякого іншого автомобіля не існує.

Також слід зазначити, що поняття судова- автотоварознавча експертиза та транспортно-товарознавча експертиза є синонімічними поняттями, адже автомобіль є різновидом транспортного засобу. Та й взагалі-то суть експерти полягає в тому, які питання підлягають вирішенню в ході даної експертизи. В даному ж випадку на вирішення експерту ставилось одне лише питання визначення вартості трампорного засобу автомобіля.

Таким чином, суд прийшов до висновку щодо повного задоволення позовних вимог позивачки за позовом шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля Peugeot 508, VIN-номер: НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_1 , 2011 року випуску, тип палива дизельне, колір чорний, номерний знак НОМЕР_4 , який був спільною сумісною власністю подружжя, у розмірі 176445,00 (сто сімдесят шість тисяч чотириста сорок п`ять) грн.00 коп. та 1/2 вартості витрат на митне оформлення автомобіля Peugeot 508, VIN-номер: НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_1 , 2011 року випуску, тип палива дизельне, колір чорний, номерний знак НОМЕР_4 , у розмірі 35100,00 (тридцять п`ять тисяч сто) грн 00 коп.

Також судом встановлено, що відповідно до квитанції від 28.07.2023 року платіж № 67348130 позивачем було сплачено 5735,52 грн за проведення судової транспортно товарознавчої експертизи №2554-23 (а.с.178), згідно з актом №2554-23 від 15.09.2023 року здачі-приймання висновку експерта (а.с.160).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 82, 223, 263, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 третя особа: територіальний сервісний центр 1244 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області, знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Стасова,79 про поділ майна, стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок компенсації 1/2 частки відчуженого спільного майна - автомобіля Peugeot 508, VIN-номер: НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_1 , 2011 року випуску, 176445,00 (сто сімдесят шість тисяч чотириста сорок п`ять) грн.00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію 1/2 вартості витрат на митне оформлення автомобіля Peugeot 508, VIN-номер: НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_1 , 2011 року випуску, у розмірі 35100,00 (тридцять п`ять тисяч сто) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на проведення судової транспортно товарознавчої експертизи №2554-23 від 15.09.2023 року у розмірі 5735 (п`ять тисяч сімсот тридцять п`ять) грн. 52 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2115 (дві тисячі сто п`ятнадцять) грн. 45 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 29 січня 2024 року.

Суддя І.М. Юрченко