Справа № 481/1040/24
Провадж.№ 2/481/298/2024
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

16.12.2024 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Уманської О.В., за участі секретаря судових засідань Кузьміної Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м.Новий Буг цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ «Приватбанк») в червні 2024 року звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 21.11.2022 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до виявленого бажання позичальнику було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт у розмірі до 200 000,00 грн. Для користування кредитним рахунком ОСОБА_1 отримала картку НОМЕР_1 , а згодом отримала кредитну картку номер НОМЕР_2 , тип «Універсальна».

Вказує, що Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язалася здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Проте ОСОБА_1 не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку. Станом на 25.02.2024 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 42665,72 грн, з яких 34153,60 грн. заборгованість за кредитом, 8512,12 грн. заборгованість за відсотками.

Оскільки відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що порушує законні права та інтереси АТ КБ «Приватбанк», останній просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку зазначену заборгованість, а також понесені Банком витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 20.06.2024 на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

01.07.2024 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Петровський Л.А. подав до суду відзив, де зазначив, що ОСОБА_1 не згодна з викладеними вимогами позивача оскільки з вказаних банківських карток, належних ОСОБА_1 , за невідомих їй обставин були списані кредитні грошові кошти. Остання у встановлений законом термін повідомила позивача про викрадення грошових коштів з рахунку, натомість позивачем не було вжито відповідних заходів та не прийнято до уваги незаконність такого списання. ОСОБА_1 звернулася в поліцію, про що за її зверненням до ЄРДР були внесені відповідні відомості за №0000942 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України. Таким чином відповідачка виконала загальний алгоритм дій після виявлення несанкціонованого списання грошових коштів з рахунку, а саме заблокувала картку, звернулася до служби підтримки банківської установи, звернулася з письмовою вимогою до банку про надання інформації щодо події, звернулася до правоохоронного органу із заявою про відкриття кримінального провадження за фактом незаконного заволодіння грошовими коштами. Вважає, що ОСОБА_2 не вчинялися будь-які дії, які спровокували настання негативних наслідків у вигляді крадіжки кредитних коштів з її рахунку, а тому відсутні підстави для висновку про її вину, як підставу цивільно-правової відповідальності. Крім того представник відповідача посилається на відсутність погоджених умов кредитного договору з відповідачем, оскільки останньою підписано лише заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Зважаючи на викладене представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Петровський Л.А. просить в задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

08.10.2024 року на адресу суду від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що між сторонами були здійснені всі необхідні дії відповідно до чинного законодавства направлені на укладення кредитного договору. Зазначає що відповідач ознайомився та підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, Паспорт споживчого кредиту, в яких зазначені умови кредитного договору, а саме: тип кредиту та розмір кредитного ліміту, тип кредитної картки, строк кредитування, процентна ставка, відсотків, річних, кількість та розмір платежів, періодичність, розмір мінімального обов`язкового платежу та проценти від суми неповернутого в строк кредиту. Таким чином відповідач погодився з вищевказаними умовами кредитного договору, про що свідчить його підпис на вищевказаних документах. З огляд на вищевикладене посилання відповідача на не укладення договору є неспроможними.

Щодо посилання відповідача на заволодіння коштами з картки третіми особами (шахрайським шляхом) зазначив, що Банком було проведено розслідування відповідно до якого встановлено наступне. ОСОБА_1 02.06.2023 року повідомила Банку про несанкціоноване зняття коштів. 05.06.2023 року ОСОБА_1 відмовилася повертати платіж. Згідно виписки по картці НОМЕР_3 , кошти були перераховані через віртуальний термінал ЕО127452, власник ЕаsyPay та ЕО127452 власник PortMone. Логи входу у пр24 відбулися з різних пристроїв 21121119SG/REDMI та SM-G977N/SAMSUNG (нетиповий). Згідно даних Адмінки ПР24логін та пароль пр24 не змінювався під час несанкціонованих платежів. СМС на номер клієнта 15 в архіві не знайдено. Компрометація паролів відбулася. Не всі входи в ПР24 були з пристроїв та ІР, які притаманні клієнту. Аналізом проведених транзакцій через Адмінку PanLike встановлено, що всі транзакції проведено з ручним вводом номеру картки, введенням cvv-коду та коду для Інтернет платежів 3D Secure, NFC pay-N. Технологія 3D Secure двофакторна аутентифікація держателя картки , тобто в процесі оплати онлайн до раніше необхідної інформації додавався додатковий запит на підтвердження використання карти. Держателю карти потрібно було ввести код підтвердження, який банк надсилає у вигляді смс-повідомлення на номер телефону, вказаний під час реєстрації картки.

Виходячи з вищевикладеного, оспорювані дії третіх осіб по відношенню до клієнта банку, в результаті яких з його карток несанкціоновано списано грошові кошти, сталися як наслідок в результаті дій клієнта, під впливом невстановлених осіб. Таким чином вина банку відсутня.

На підставі наведеного АТ КБ «Приватбанк» просить задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явився, проте надав до суду заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі .

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Оскільки в судове засідання всі учасники справи не з`явились, суд відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов таких висновків.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 21.11.2022 року звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву на про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та Паспорт споживчого кредиту , які складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до виявленого бажання ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 для користування кредитним картковим рахунком були надані наступні кредитні картки: 21.11.2022. Універсальна № НОМЕР_3 з терміном дії до 03/24; 16.10.2023 Універсальна № НОМЕР_2 з терміном дії до 09/27.

Відповідно до наданої суду довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , з 08.05.2023 останній встановлено кредитний ліміт в розмірі 36000,00 грн. В подальшому кредитний ліміт неодноразово збільшувався та зменшувався, зокрема: з 29.05.2023 збільшено кредитний ліміт до 40 000,00 грн; 07.08.2023 зменшено кредитний ліміт до 36668,80 грн; 08.09.2023 зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн.

З дослідженого судом розрахунку заборгованості за договором №б/н від 21.11.2022 встановлено, що ОСОБА_1 станом на 27.02.2024 має заборгованість у розмірі 42665,72 грн, з яких 34153,60 грн заборгованість за кредитом, 8512,12 грн - заборгованість за відсотками.

З виписки за договором № б/н за період 21.11.2022 27.02.2024, виписки по картці/рахунку № НОМЕР_4 та витягу з програмного комплексу банку вбачається, що 29.05.2023 року о 00.13 год, 00.37 год та 14.44 год здійснено три транзакції з картки на суми 22063,60 грн, 5257,20 грн та 6832,80 грн, загальна сума складає 34153,60 грн.

При цьому, згідно письмових матеріалів справи станом на 29.05.2023 року ОСОБА_1 карткою Універсальна АТ КБ «Приватбанк» взагалі не користувалася .

Також судом встановлено, що відповідно до матеріалів проведеної 08.07.2024 року Банком службової перевірки за фактом звернення ОСОБА_1 02.06.2023 року до Банку з заявою про несанкціоноване зняття коштів, кошти з картки НОМЕР_3 були перераховані через віртуальний термінал ЕО127452, власник ЕаsyPay та ЕО127452 власник PortMone. Логи входу у пр24 відбулися з різних пристроїв 21121119SG/REDMI та SM-G977N/SAMSUNG (нетиповий).

Таким чином 29.05.2023 року мало місце входження в аккаунт Приват24 ОСОБА_1 з нетипового пристрою, що не заперечується сторонами.

Згідно даних Адмінки ПР24логін та пароль пр24 не змінювався під час несанкціонованих платежів.

Аналізом проведених транзакцій через Адмінку PanLike встановлено, що всі транзакції проведено з ручним вводом номеру картки, введенням cvv-коду та коду для інтернет платежів 3D Secure, NFC pay-N. Технологія 3D Secure двофакторна аутентифікація держателя картки , тобто в процесі оплати онлайн до раніше необхідної інформації додавався додатковий запит на підтвердження використання карти. Держателю карти потрібно було ввести код підтвердження, який банк надсилає у вигляді смс-повідомлення на номер телефону, вказаний під час реєстрації картки.

Разом з тим СМС на номер клієнта НОМЕР_5 (телефон ОСОБА_1 ) в архіві Банком не знайдено.

Згідно відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 11.09.2023 року на звернення ОСОБА_1 стосовно підстав списання грошових коштів з платіжної картки, банк повідомив про неможливість повернення проведених переказів та рекомендував звернутися за допомогою до правоохоронних органів.

З досліджених звукозаписів наданих позивачем, встановлено, що ОСОБА_1 02.06.2023 року та 05.06.2023 року зверталася на телефон служби підтримки Банку 3700 з повідомленням про несанкціоновані перекази грошових коштів з її картки. Під час звукозапису ОСОБА_1 зазначає, що вищевказані операції з коштами вона не здійснювала, електронні платіжні засоби нікому не передавала, інформацію за ними (ПІН-код, CVV, особисті дані) не розголошувала. Натомість представник Банку лише рекомендував звернутися за допомогою до правоохоронних органів.

За вказаним фактом, за заявою ОСОБА_1 від 02.06.2023, до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.06.2023 внесені відповідні відомості за №0000942 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Згідно відповіді Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області від 21.11.2024 року, на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000942 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - триває.

Судом також встановлено, що з травня 2023 року банком нараховуються відсотки за користування ОСОБА_1 кредитом, розмір яких становить 8512,12 грн.

У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991р №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на, зокрема: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав (ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (стаття 1073 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та Закону.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно із п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до ст. 7, п.п. 38.1, 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійснення розрахункових операцій за допомогою платіжних інструментів та створення системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.

Згідно положень п. 39.2 ст. 39 цього Закону при проведенні переказу його суб`єкти мають здійснювати в межах своїх повноважень захист відповідної інформації від несанкціонованого доступу до інформації; несанкціонованих змін інформації; несанкціонованих операцій з компонентами платіжних систем.

Пунктом 39.4. ст. 39 Закону встановлено, що працівники суб`єктів переказу повинні виконувати вимоги щодо захисту інформації при здійсненні переказів, зберігати банківську таємницю та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту цієї інформації.

Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.

Ініціювання переказу коштів може, в тому числі, здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 вказаного Закону).

Відповідно до пунктів 1,6,11 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Таким чином, користувач електронного платіжного засобу не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Вказана позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» у своїх поясненнях покликається на не доведення ОСОБА_1 обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, а саме тих обставин, що 29.05.2023 кошти були переведені із її власного карткового рахунку без її волевиявлення і не за її власним розпорядженням.

В той же час, ОСОБА_1 , в своєму відзиві та розмовах з представником Банку, стверджувала, що у спірний період вищевказані операції з коштами вона не здійснювала, електронні платіжні засоби нікому не передавала, інформацію за ними (ПІН-код, CVV, особисті дані) не розголошувала.

Положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердило належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач платіжної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей за платіжною карткою, її особового рахунку, акаунту чи додатку Приват24, незаконному використанню номеру платіжної карти, CVV коду та терміну дії чи іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.

Всі доводи Банку ґрунтуються виключно на припущеннях та спростовуються наданими суду ОСОБА_1 доказами, в тому числі й копіями з матеріалів кримінального провадження, відкритого за фактом викрадення коштів з її рахунку.

Отже, суд доходить висновку про наявність факту порушення прав ОСОБА_1 , яка не мала наміру та волевиявлення на здійснення 29.05.2023 будь-яких банківських операцій за своїм банківським рахунком, отримання кредитних коштів та їх використання, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла розголошенню особистих даних, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, третіх осіб на вчинення таких дій не уповноважувала, після виявлення списання коштів з її рахунку відразу звернувся із заявою до поліції та повідомила банк.

З огляду на викладене, суд вважає що в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід відмовити, оскільки наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що заборгованість за договором про надання банківських послуг №б/н від 21.11.2022 року виникла внаслідок несанкціонованого зняття 29.05.2023 в з картки відповідача коштів у загальній сумі 34153,60 грн.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на те, що за результатами розгляду справи АТ КБ «Приватбанк» відмовлено у задоволенні позовних вимог, понесені витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з позовом, покладаються саме на Банк.

Керуючись ст. ст. 141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», , юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 23.12.2024 року.

Суддя