Суддя Черняк В. Г.
Справа № 644/835/23
Провадження № 2/644/1027/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2024 року м. Харків.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Черняка В.Г.,

за участю:

секретаря судових засідань Юр`єва Є.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Міліруд Є.О.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Камишева Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа державний нотаріус Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Тетяна Михайлівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа державний нотаріус Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Тетяна Михайлівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат, житловою площею 42,6 кв.м., загальною площею 70,3 кв.м, укладений 29.08.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Тетяною Михайлівною та зареєстрований в реєстрі за №1-1147.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.08.2016 року між сторонами по справі було укладено договір купівлі-продажу 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 . При вчиненні зазначеного правочину позивач перебував під впливом наркотичних речовин, які безпосередньо впливали на його свідомість. Він фактично лише підписав договір купівлі-продажу, грошові кошти ним отримані не були. Зазначає, що досить тривалий період вживав наркотичні засоби, що призвело до зниження інтелектуально-мнестичних функцій, емоційно волевої нестійкості та неадекватного сприйняття дійсних подій. Відповідач знала про такий стан позивача і використала його для укладення договору, не сплачуючи грошових коштів в розмірі та у строк, визначених змістом договору.

Позивач ОСОБА_1 посилається на недійсність договору купівлі-продажу квартири №1-1147 від 29.08.2016 року, який був укладений між ним та ОСОБА_2 , згідно якого ОСОБА_2 придбала 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , оскільки під час його укладання позивач не усвідомлював значення своїх дій з підстав психічного стану, що сформувалось внаслідок вживання наркотичних засобів.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 23.03.2023 року провадження по справі відкрито, судом ухвалено проводити розгляд в порядку загального позовного провадження.

28 квітня 2023 року державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Тетяною Михайлівною подано заперечення на позов, в якому зазначено про неправомірність вимог позивача, оскільки спірний договір був укладений відповідно до вимог чинного законодавства щодо його укладання та підписання, ознайомлення сторін, проведена бесіда для з`ясування намірів сторін, правові наслідки договору купівлі-продажу їм зрозумілі. Після бесіди у нотаріуса не виникло сумнівів щодо дієздатності продавця ОСОБА_1 , тому нотаріусом був вчинений цей договір.

Ухвалою суду від 18.10.2023 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Крім того, задоволено заяву представника позивача - адвоката Міліруд Є.О. про виклик свідків для допиту: ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_3 ), неповнолітню ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_6 (адреса: АДРЕСА_4 ). Задоволено клопотання представника позивача - адвоката Міліруд Є.О. про витребування доказів, а саме витребувано з Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, б. 46, м. Харків, 61057) інформацію (у вигляді декларацій чи довідки) про отримані доходи ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1 ) за період з 2012 по 2016 роки.

14.11.2023 року відповідачем ОСОБА_2 подано заяву про застосування позовної давності до позовних вимог і відмови в задоволенні позову у зв`язку з його спливом.

06.06.2024 року позивачем в особі представника адвоката Міліруд Є.О. подано уточнену позовну заяву, в якій він просив визнати договір купівлі-продажу 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 70,3 кв.м., укладений 29.08.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що посвідчений державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. та зереєстрований в реєстрі за №1-1147 недійсним на підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України; зобов`язати сторони повернути одна одній все, що вони одержали в натурі на виконання цього правочину, стягнути з відповідача судові витрати по справі, а саме судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Відповідачем ОСОБА_2 та її представником адвокатом Камишевим Є.С. відзив на уточнену позовну заяву не подавався.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Міліруд Є.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення. Пояснили, що підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним є неотримання коштів за цим договором та не усвідомлення позивачем своїх дій під час його укладання. Позивач пояснив, що був в стані наркотичного впливу і йому не було виплачено тих грошей, які обіцяли.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Камишев Є.С. в судовому засіданні позов не визнали, зазначили про його безпідставність. Відповідач пояснила, що на момент укладення договору купівлі-продажу позивач знаходився в здравому умі. Прийти до нотаріальної контори було його особистим рішенням. Договір підписаний ним власноруч. Відомо, що позивач не вживав наркотичні засоби, працював на різних роботах, просив зайняти йому грошей. Що вони потрібні для прийняття наркотичних засобів не казав. Перед укладенням договору позивач запропонував продати свою частку квартири, бо йому потрібні гроші і йому були виплачені всі кошти, як це і зазначено в договорі. ОСОБА_1 отримав гроші повністю, ще до підписання цього договору, так про це і зазначив нотаріус в договорі.

Третя особа державний нотаріус Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. в судове засідання не з`явилась, надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, у висновках покладалась на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини.

29.08.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. за реєстровим №1-1147.

Відповідно до п.1 Договору ОСОБА_1 передав у власність (продав), а ОСОБА_2 у власність (купила) 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , що складається з трьох кімнат, житловою площею 42,6 кв.м, загальною площею 70,3 кв.м.

В пункті 3 Договору зазначено, що продаж здійснено на суму 196 582,00 грн., які він, ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 повністю, ще до підписання цього договору. Розрахунок вчинено згідно чинного законодавства. Своїми підписами під цим договором сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану 1/3 ч. квартири та відсутність до покупця будь-яких претензій фінансового характеру.

Право власності на вищевказану 1/3 ч. квартири у покупця виникає з моменту підписання договору та його державної реєстрації, про свідчить п.9 Договору.

Договір посвідчено державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. та підписано сторонами в її присутності. Особи сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_1 1/3 ч. квартири перевірено.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні відмовилась від показів на підставі ст.63 Конституції України.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні надала покази, що зі сторонами по справі у родинних відносинах не перебуває. Позивач є її чоловіком, а відповідач його сестрою. Познайомились з позивачем в 2015 році, в шлюбі з 2019 року. Років 10 до знайомства вживала наркотичні засоби. Вживали разом, він дуже її за це бив. ОСОБА_1 продавав наркотики, припинив три роки тому. Викликали лікаря, його прокопували, на обліку у нарколога не перебував. З його слів відомо, що сім`я ОСОБА_1 знала про вживання ним наркотичних засобів. В 2016 році гроші ОСОБА_1 не приносив, не відомо, що він отримав 196 тис. грн. Зі слів ОСОБА_7 , мати та сестра періодично давали йому гроші. Йому пропонували житло в рахунок частки квартири. Через три роки після укладання спірного договору йому дали 80 000 грн. До укладення договору ми їздили виписувались із квартири. Йому дали 20 000 грн. коли він виписався. Мі проживали у мене в квартирі, але він ходив і до себе додому. До нотаріальної контори він ходив з матір`ю та сестрою, ОСОБА_4 чекала на вулиці. Коли позивач вийшов, сказав, що підписав, грошей не дали, сказали обирати квартиру. Через два-три роки поїхав дивитись квартиру.

Неповнолітній свідок ОСОБА_5 в присутності представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Томенко Я.В. та законного представника ОСОБА_4 в судовому засіданні надала покази, що її вітчим ОСОБА_1 та мати ОСОБА_4 вживали наркотичні засоби протягом тривалого часу, ОСОБА_1 припинив їх приймати близько трьох років тому. Обставин оспорюваного правочину не знає.

Як на підстави визнання спірного договору недійсним та для задоволення позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що при вчиненні зазначеного правочину він перебував під впливом вживання наркотичних речовин, що безпосередньо вплинуло на його волевиявлення, яке не було вільним і не відповідало його внутрішній волі ( ч.3 ст.203 ЦК України) , а також не отримання ним від покупця грошових коштів за спірним договором купівлі-продажу частки квартири.

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог, визначених частинами 2, 3 статті 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Презумпція правомірності правочину закріплена у статті 204 ЦК України та може бути спростована, насамперед, нормою закону, яка містить відповідну заборону. У випадках, прямо не передбачених у законодавстві, презумпція правомірності правочину може бути спростована судом.

У даному позові оскаржується договір купівлі продажу, укладений нотаріально та в порядку згідно із Законом України « Про нотаріат».

Статтею 43 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси, посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії.

Відповідно до ст.44 Закону України «Про нотаріат» під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою.

Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Матеріали справи не містять доказів щодо встановлення факту опіки або піклування над ОСОБА_8 , що свідчить про відсутність сумнівів у нотаріуса щодо дієздатності продавця ОСОБА_8 при укладанні та підписанні спірного договору купівлі-продажу.

Таким чином, перед укладанням спірного договору купівлі-продажу квартири нотаріус визначила обсяг цивільної дієздатності ОСОБА_8 і після бесіди у нотаріуса не виникло сумнівів щодо дієздатності позивача.

Крім того, як на підставу для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири позивач в позові , як і під час судового розгляду посилався зокрема на те, що ним не отримані грошові кошти, передбачені договором купівлі-продажу квартири від 29.08.2016 року.

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Із п.3 вбачається, що продаж здійснено на суму 196 582,00 грн., які він, ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 повністю, ще до підписання цього договору. Розрахунок вчинено згідно чинного законодавства. Своїми підписами під цим договором сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану 1/3 ч. квартири та відсутність до покупця будь-яких претензій фінансового характеру.

З приводу вище зазначеного, суд вважає необхідним також зазначити , що відповідно до положень ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1- 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Перелік підстав визнання правочину недійсним визначений законом.

Невиконання, чи неналежне виконання умов договору сторонами, за наявності до того підстав і належних доказів, може мати наслідком розірвання договору, а не визнання його недійсним, оскільки відповідно до положень ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину за якою - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позивач ОСОБА_1 посилається на недійсність договору купівлі-продажу квартири №1-1147 від 29.08.2016 року, який був укладений між ним та ОСОБА_2 , згідно якого ОСОБА_2 придбала 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , оскільки під час його укладання позивач не в повній мірі усвідомлював значення своїх дій із за свого психічного стану, що існував внаслідок вживання ним наркотичних засобів, тобто його волевиявлення як учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі.

Окрім іншого, для підтвердження своїх посилань, позивачем надана медична документація, а саме консультативні висновки, результати лабораторних та біохімічних досліджень, щодо стану здоров`я на підтвердження вживання ним наркотичних засобів датовані 2018, 2021, 2022 роками, тоді як спірний правочин - договір купівлі-продажу був укладений та підписаний сторонами 29.08.2016 року.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України - Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями ч.2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Посилання позивача ОСОБА_1 , як на підставу визнання договору недійсним, а саме на обставини, що його волевиявлення в момент вчинення договору купівлі продажу частки квартири не було вільним і не відповідало його внутрішній волі із за обставин, що він не в повній мірі усвідомлював значення своїх дій із за свого психічного стану, що існував внаслідок вживання ним наркотичних засобів, може бути підтверджено саме певним засобом доказування відповідним висновком судово психіатричної експертизи, призначення якої судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи в момент вчинення правочину.

Судово психіатрична експертиза, за клопотанням позивача, судом не призначалась, оскільки позивач в подальшому відмовився від заявленого клопотання.

Наданий же позивачем під час судового розгляду висновок експерта №24231 від 15.01.2024 за результатами проведення опитування із застосуванням спеціального технічного засобу комп`ютерного поліграфа не є дослідженням за результатами проведення експертом саме судово психіатричної експертизи.

Проведене експертом опитування із застосуванням спеціального технічного засобу комп`ютерного поліграфа не є різновидом судової експертизи яка призначається і проводиться у відповідності з Законом України «Про судову експертизу». Окрім того, результати дослідження проведені з використанням комп`ютерного поліграфа мають ймовірний та орієнтувальний характер, та взагалі стосуються не обставин дослідження психологічного стану позивача в момент укладення спірного договору а оцінки вербальних тверджень опитуваного з використанням комп`ютерного поліграфа.

Таким чином, наданий під час судового розгляду висновок експерта №24231 від 15.01.2024 за результатами проведення опитування із застосуванням спеціального технічного засобу комп`ютерного поліграфа, суд вважає не є належним засобом доказування обставин справи на які посилається позивач в підтвердження своїх вимог за позовом.

Відповідачем ОСОБА_2 заявлено про застосування позовної давності до позовних вимог, оскільки з моменту укладення договору пройшло більше 7 років, отже строк позовної давності сплив.

За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

ОСОБА_8 , за його поясненнями під час судового розгляду пояснював, що про обставини свого стану при укладення ним договору під впливом тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, він дізнався після небажання відповідача виплати йому остатку грошей за вартість частки в квартирі. З позовом до суду ОСОБА_8 звернувся 17.02.2023 року.

Суд, перевіривши обставини по справі наданими сторонами доказами, оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , укладеного 29.08.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Тетяною Михайлівною та зареєстрований в реєстрі за №1-1147 -, а отже в позові належить відмовити по суті позовних вимог, а не з причин пропуску позовної давності звернення до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 76, 81, 82, 141, 158, 206, 264, 265, 279 ЦПК України, ст. ст. 203, 216, 215, 253, 256-258, 655 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа державний нотаріус Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Тетяна Михайлівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , укладеного 29.08.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Тетяною Михайлівною та зареєстрованого в реєстрі за №1-1147 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, з дня проголошення рішення до Харківського апеляційного суду, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 грудня 2024 року.

Головуючий - суддя: В. Г. Черняк