Номер провадження: 22-ц/813/2703/24
Справа № 501/49/21
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

Офісу Генерального прокурора, представника ОСОБА_1 ,

Одеської обласної прокуратури, представника Елісашвілі О.М.,

від ОСОБА_2 не з`явились,

від Державної казначейської служби України не з`явились,

від Іллічівської місцевої прокуратури не з`явились,

переглянувши справу №501/49/21 за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, за участю третіх осіб Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури, Іллічівської місцевої прокуратури про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою Офісу Генерального прокурора, апеляційною скаргою Одеської обласної прокуратури на рішення Іллічівського районного суду Одеської області від 14 вересня 2023 року у складі судді Пушкарського Д.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 , звернувшись 15 січня 2021 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що 18 лютого 2016 року їй повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 358 КК України. Вирок суду від 15 березня 2016 року, яким її визнано винною у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, скасовано в апеляційному порядку 05 травня 2016 року, а потому ухвалою суду від 19 липня 2016 року обвинувальний акт повернуто для продовження досудового розслідування. 30 серпня 2016 року її повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 27, частиною 2 статті 191, частиною 1 статті 358 КК України. Вироком суду від 05 липня 2019 року, залишеним без змін в апеляційному порядку 19 листопада 2019 року, виправдано. Незаконне перебуванням під слідством та судом більше трьох років завдало моральних втрат, призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, вимагало додаткових зусиль для організації життя.

Позивач ОСОБА_2 після уточнення 02 листопада 2021 року позовних вимог остаточно просила стягнути з Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди 540000,00 грн. та витрати на правову допомогу 50000,00 грн. (т.1 а.с.1-9).

Ухвалою судді Іллічівського районного суду Одеської області від 04 лютого 2021 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.29-30, 71-80).

Державна казначейська служба України позов не визнала, зазначивши у відзиві, що позивач ототожнює органи Казначейства з державою, Державним бюджетом України та особою, яка спричинила шкоду. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевого бюджетів або боржників на підставі судових рішень у встановленому законодавством порядку, проте є окремим учасником цивільних відносин та не несе відповідальності за дії органів державної влади, держави або інших суб`єктів. Фактичною датою виправдання позивача є 05 липня 2019 року, строк перебування під слідством та судом слід обраховувати з 30 серпня 2016 року до 05 липня 2019 року, що становить 34 місяці. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться із розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Разом з тим, відповідно до пункту 3 розділу П Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-УШ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 01 січня 2017 року) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року (зміни внесені Законом від 15 травня 2018 року №2415-УШ). Тому, відшкодування моральної шкоди може становити 74426,00 грн. із розрахунку 2189,00 грн. за 34 місяці. Позивачем розмір моральної шкоди необґрунтовано завищено. Щодо витрат на правову допомогу, то гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Договору про надання правової допомоги не залучено, до позову додано лише квитанцію №5 від 17 січня 2020 року на суму 50000,00 грн., з якої неможливо встановити хто і за що поніс витрати. Документів на підтвердження фактичної оплати гонорару не надано (т.1 а.с.36-43).

Офіс Генерального прокурора надав заперечення, за змістом яких позов є безпідставним. Слідчими управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків ДФС за процесуального керівництва Генеральної прокуратури України здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000186. ОСОБА_2 обвинувачувалась у тому, що займаючи посаду фахівця з питань зайнятості та обліку кадрів П категорії відділу кадрів служби управління персоналом державного підприємства «Морський порт «Чорноморськ», не будучи службовою особою, відповідальною за достовірність обліку виконуваної працівниками порту роботи та складання статистичної звітності, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи єдиний прямий умисел, спрямований на внесення до офіційного документа завідомо неправдивих відомостей, у серпні 2015 року внесла до табелю обліку робочого часу завідомо неправдиві відомості про кількість відпрацьованих годин виконувачем обов`язків директора ДП «Морський порт «Чорноморськ», який на той час був відсутній на роботі, перебував за межами території України та не виконував своїх службових обов`язків керівника підприємства, що призвело до неправомірного нарахування та незаконної виплати заробітної плати у сумі 32813,00 грн., чим завдано матеріальної шкоди підприємству. Надалі, 15 березня 2016 року сторонами кримінального провадження (прокурором Генеральної прокуратури України Єрмаком В.Л. та підозрюваною ОСОБА_2 , її адвокатом Негановою Ю.Є.) укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до умов якої ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 358 КК України. Сторонами погоджено покарання ОСОБА_2 у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн. Вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 15 березня 2016 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та підозрюваною, її захисником; визнано ОСОБА_2 винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 358 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу. Проте, за результатами апеляційного оскарження ОСОБА_2 вироку суду, такий був скасований. ОСОБА_2 вказала, що укладення угоди було наслідком тиску з боку обвинувачення. В подальшому ухвалою Іллічівського міського суду від 19 липня 2016 року відмовлено у затвердженні угоди про визнання винуватості, справу повернуто прокурору для продовження досудового розслідування, за результатами якого обвинувальний акт від 27 жовтня 2016 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 27, частиною 2 статті 191, частиною 1 статті 358 КК України було скеровано до суду. Іллічівський районний суд Одеської області 05 липня 2019 року відносно ОСОБА_2 за результатами розгляду кримінального провадження ухвали виправдувальний вирок на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 КПК України у зв`язку із недоведеністю в діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок суду залишено без змін в апеляційному порядку 19 листопада 2019 року.

У поданій ОСОБА_2 заяві про відшкодування моральної шкоди відсутні докази заподіяння їй моральних втрат внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело б до погіршення або позбавлення можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Позивач лише вказала про перешкоджання перебування під слідством в реалізації призначення її на відповідальну посаду. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру заподіяння їй моральної шкоди 540000,00 грн., тому така вимога є недоведеною. Крім того, ОСОБА_2 під час укладення угоди про визнання винуватості надала викривальних показів у статусі підозрюваної, чим перешкодила з`ясуванню істини та сприяла незаконному засудженню шляхом самообмови.

Розрахунок моральної шкоди проведений без врахування обставин справи, підстави для зарахування до загального строку кримінального переслідування періоду перебування позивача під вартою у подвійному розмірі відсутні. ОСОБА_2 перебувала під кримінальним переслідуванням упродовж 45 місяців. Мінімальна заробітна плата встановлена Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» з 01 січня 2023 року на рівні 6700,00 грн. Отже, якщо б позивач мала б право на стягнення такої шкоди, то заявлена сума на відшкодування не повинна була б перевищувати 301500,00 грн. (45 х 6700 =301500,00 грн.). Вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу є безпідставною, необґрунтованою та непідкріпленою доказами (т.1 а.с.124-140).

Рішенням Іллічівського міського суду від 14 вересня 2023 року позов задоволено частково; стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 301500,00 грн; в решті вимог відмовлено (т.1 а.с.227-232).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення суду.

В апеляційній скарзі Офіс Генерального прокурора просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (т.2 а.с.1-8).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської обласної прокуратури на рішення суду.

В апеляційній скарзі Одеська обласна прокуратура просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (т.2 а.с.43-50).

За змістом вимог апеляційних скарг незаконність і необґрунтованість рішення з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у наступному. Вироком суду від 05 липня 2019 року, залишеним без змін в апеляційному порядку, відносно ОСОБА_2 ухвалено виправдувальний вирок на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 КПК України у зв`язку із недоведеністю в діях складу кримінального правопорушення. Проте, попередньо 15 березня 2016 року між сторонами кримінального провадження було укладено угоду про визнання ОСОБА_2 винуватості, під час якої надано викривальних показів. Суд не врахував, що незаконному засудженню сприяла самообмова ОСОБА_2 , що згідно частини 4 статті 1176 ЦК України не надає їй права на відшкодування моральної шкоди. В справі відсутні докази тиску з боку обвинувачення під час укладення угоди про визнання винуватості.

В апеляційних скаргах не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційні скарги не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, рішення суду без змін з огляду на наступне.

Вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 05 липня 2019 року в справі №501/486/16-к, залишеним без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року, ОСОБА_2 визнана невинуватою та виправдана у пред`явленному обвинуваченні за частиною 5 статті 27, частиною 2 статті 191, частиною 1 статті 358 КК України у зв`язку із недоведеністю в діях складу кримінального правопорушення (т.1 а.с.208-214, 215-222).

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок, зокрема, її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (ч.1 ст.1176 ЦК України).

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2 ст.1176 ЦК України).

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органу що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч.7 ст.1176 ЦК України).

Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (із змінами), статтею 1 якого визначено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1)незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2)незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3)незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Статтею 2 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (із змінами) визначено перелік випадків виникнення права на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом; такими випадками є: 1)постановлення виправдувального вироку суду; 1-1)встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2)закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4)закриття справи про адміністративне правопорушення.

Кримінальне провадження №0000186 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 27, частиною 2 статті 191, частиною 1 статті 358 КК України, у відношенні ОСОБА_2 є завершеним постановленням 05 липня 2019 року судом першої інстанції виправдувального вироку, який набрав законної сили 19 листопада 2019 року за результатами перегляду апеляційною інстанцію, що залишила виправдувальний вирок суду першої інстанції без змін.

Таким чином, на час звернення до суду з позовом у ОСОБА_2 було наявним право на відшкодування шкоди, передбаченої частиною 1 статті 1176 ЦК України, статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (із змінами), так як передбачений частиною 2 статті 1176 ЦК України та статтею 2 вказаного Закону випадок, з яким пов`язується право на відшкодування шкоди (спеціальний делікт), настав.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції в частині виникнення права на відшкодування шкоди, відповідно, не приймає доводи апеляційних скарг щодо відмови у захисті права на відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_2 як громадянці в наслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, що обмежило та порушило права, з тих підстав, що має місце передбачений законом випадок, який надає позивачу таке право, а саме постановлення виправдувального вироку.

Судова практика орієнтує на те, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках передбачених законом, а саме статтею 2 Закону від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року в справі №713/216/17).

Щодо ОСОБА_2 , то передбачений статтею 2 Закону від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР випадок настав, відтак, правові підстави для задоволення заявлених нею вимог наявні.

У визначенні грошового відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Мінімальний розмір моральної шкоди законодавцем визначено виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом; цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких позивач зазнав, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

ОСОБА_2 перебував під слідством та судом 45 місяців з 18 лютого 2016 року по 19 листопада 2019 року.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2023 року встановлено 6700,00 грн.

Таким чином, гарантований мінімум відшкодування моральної шкоди є рівним 301500,00 грн. (6700,00 грн. х 45 місяців = 301500,00 грн.).

Грошове відшкодування моральної шкоди стягнуто судом на рівні гарантованого Законом мінімуму.

Доводи апеляційних скарг щодо відмови в позові з підстав частини 4 статті 1176 ЦК України не приймаються.

Скасовуючи вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 15 березня 2016 року про затвердження укладеної між прокурором Генеральної прокуратури України та ОСОБА_2 угоди про визнання винуватості за частиною 1 статті 358 КК України, апеляційний суд Одеської області в ухвалі від 06 травня 2016 року вказав, що укладення угоди не було добровільним, що умови угоди порушували права ОСОБА_2 , так як фактичні підстави для визнання винуватості були відсутні. Після повернення справи до суду першої інстанції на новий розгляд Іллічівський міський суд Одеської області ухвалою від 19 липня 2016 року відмовив у затвердженні угоди про визнання винуватості, кримінальне провадження повернув прокурору. ОСОБА_2 було вручено нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 27, частиною 2 статті 191, частиною 1 статті 358 КК України, кримінальну справу направлено до суду, де розгляд закінчився виправдувальним вироком суду.

За таких обставин, підстави для застосування положень частини 4 статті 1176 ЦК України відсутні.

Суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про право ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону №266/94-ВР.

Правові підстави для ухвалення нового рішення про відмову в позові відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду Одеської області від 14 вересня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, за участю третіх осіб Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури, Іллічівської місцевої прокуратури про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 грудня 2024 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова