ПОСТАНОВА

Іменем України

07 лютого 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/5246/21

провадження № 22-ц/4809/230/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

за участі секретаря Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Колос Наталія Вікторівна,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Швеця Романа Юрійовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 жовтня 2023 року у складі судді Варакіної Н. Б. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та з урахуванням заяви про усунення недоліків просила встановити факт пропуску строку прийняття спадщини за законом ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовна заява мотивована тим, що матір позивача - ОСОБА_3 є спадкодавцем, а позивач є спадкоємцем за законом після смерті матері та прийняла спадщину в порядку ст. 1269 ЦК України, шляхом подання заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору.

22 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Колос Н. В. із заявою про надання роз`яснення щодо порядку оформлення спадщини на спадкове майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 .

Приватним нотаріусом було повідомлено позивача про те, що іншим спадкоємцем померлої є онука ОСОБА_3 - ОСОБА_2 та ним було направлено лист останній, в якому роз`яснено порядок прийняття та/або відмови від прийняття спадщини.

08 травня 2020 року нотаріусом отриманий лист ОСОБА_2 про прийняття спадщини із зазначенням дати 24 березня 2020 року, підпис на якому не засвідчений, а поштовий конверт містить штамп про відправлення, дату на якому зазначено нерозбірливо.

В подальшому нотаріусом надіслано декілька листів ОСОБА_2 з роз`ясненням порядку прийняття спадщини та проханням підтвердити дату першого поштового відправлення.

21 серпня 2021 року нотаріусу надійшов лист від ОСОБА_2 , в якому вона зазначила, що не відмовляється від прийняття спадщини.

Нотаріус зазначила, що оскільки другим спадкоємцем за законом ОСОБА_2 не надано всіх необхідних документів, тож відповідно до ч. 2 ст. 1296 ЦК України не можливо видати свідоцтво про право на спадщину.

Позивач вважала, що конклюдентні дії відповідача свідчать про те, що нею пропущений строк для прийняття спадщини за законом, що підтверджується також неподачею відповідних необхідних документів нотаріусу.

ОСОБА_2 не виявляла турботи про ОСОБА_3 й ухилялася від своїх обов`язків, не приймала жодної участі у похованні.

Крім того, згідно розписки від 28 липня 2020 року ОСОБА_4 , яка є матір`ю відповідача, отримала від ОСОБА_3 для ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 8 000 доларів США в рахунок її, тобто ОСОБА_2 , спадщини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 жовтня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту пропущення строку на прийняття спадщини відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що за встановлених судом обставин не можна вважати, що ОСОБА_2 не подала заяву про прийняття спадщини.

Крім того, суд першої інстанції вважав, що факт пропущення строку на прийняття спадщини не може бути встановлений судом. Особа або звертається з заявою про прийняття спадщини або ні. Якщо нотаріус дійде висновку, що особа звернулась з пропуском встановленого строку, то він вчиняє дії, які передбачені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Швець Р. Ю., який представляє інтереси ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 жовтня 2023 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дослідив усіх, передбачених нормою матеріального права юридичних фактів, наявність чи відсутність яких впливає на остаточний результат справи, та дослідив факти, не передбачені такою нормою.

Судом було безпідставно та необґрунтовано відхилено доводи ОСОБА_1 , викладені у позовній заяві, та не встановлено фактичних обставин, які існували у відповідача та заважали їй скористатися своїм правом.

Той факт, що відповідач неодноразово подавала заяви до нотаріуса з метою реалізації свого права на спадщину, свідчить про те, що вона мала і має об`єктивну можливість реалізовувати свої права, незважаючи на її перебування в місцях позбавлення волі.

ОСОБА_2 утримувалась під вартою з 22 квітня 2020 року та отримала реальний строк покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення воля, тобто вже після закінчення строку прийняття спадщини, а тому суд першої інстанції протиправно послався на те, що з причин того, що відповідач перебувала в місцях позбавлення волі, вона не могла в повній мірі реалізувати своє право.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заява відповідача про прийняття спадщини, датована 24.03.2020 йшла поштою 46 днів.

Крім того, суд безпідставно не взяв до уваги факт існування розписки, згідно якої ОСОБА_4 , яка є матір`ю відповідача, отримала від ОСОБА_3 для ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 8 000 доларів США в рахунок її, тобто ОСОБА_2 , спадщини.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення поштових відправлень з судовими повістками.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки, учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без їх участі, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

За змістом ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи, що учасники справи в судове засідання, призначене на 11 годину 00 хвилин 31 січня 2024 року, не з`явились, датою ухвалення рішення є дата складення повного тексту.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 , є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

09 липня 1977 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був укладений шлюб, внаслідок чого позивач змінила прізвище з ОСОБА_9 на ОСОБА_10 .

Також, від шлюбу її матері - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , народився брат позивача - ОСОБА_11 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_11 народилася донька - ОСОБА_12 .

18 жовтня 2008 року ОСОБА_12 одружилася з ОСОБА_13 , внаслідок чого змінила прізвище з ОСОБА_9 на ОСОБА_14 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 брат позивача і батько ОСОБА_2 - ОСОБА_11 помер.

26 вересня 2014 року між спадкодавцем - матір`ю позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_15 укладений договір купівлі - продажу серії НАЕ №105955 квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача - ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті матері до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Колос Н. В. При цьому, повідомила, що крім неї спадкоємицею за законом є онука спадкоємця ОСОБА_2 .

Нотаріусом 09 жовтня 2019 року за № 204/02-14 направлений лист ОСОБА_2 , в якому роз`яснено порядок прийняття та/або відмови від прийняття спадщини.

08 травня 2020 року нотаріусом отриманий лист від ОСОБА_2 , підпис на якому не засвідчений, із зазначенням дати 24 березня 2020 року. Поштовий конверт містить штамп про відправлення, дату на якому зазначено нерозбірливо. Конверт містив заяву ОСОБА_2 про прийняття спадщини.

08.05.2020 за № 35/02-14 нотаріусом направлений лист на адресу відділення поштового зв`язку м. Кременчук Полтавської дирекції АТ «Укрпошта» для визначення своєчасного відправлення/надіслання документу, що має юридичне значення, зв`язку з проставленням нерозбірливого штампу про відправлення листа (а саме дати відправки)від імені ОСОБА_2 з проханням повідомити дату відправлення листа від імені відправника: ОСОБА_2 , мешканки: АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_16 на адресу: Кіровоградська область, м. Кропивницький.

27.06.2020 за № 45/02-14 нотаріусом повторно/вдруге надісланий лист ОСОБА_2 в якому роз`яснено порядок прийняття спадщини та наслідки неприйняття та повторно/вдруге прохання надати або документи поштового відділення з якого відправлено вищевказаний лист за якими можна буде встановити дату відправлення листа для визначення того, що вказаний лист (заява) подано своєчасно, або заяву про звернення до суду для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини (з повідомленням суду, що справа перебуває на розгляді в суді).

21.08.2021 нотаріусу надійшов лист від ОСОБА_2 , в якому вона зазначила, що не відмовляється від прийняття спадщини.

В матеріалах справи є відповідь начальника установиарештного дому ДУ «Надержинщинська випрана колонія № 65» з якої вбачається, що ОСОБА_2 засуджена 22.05.2020 Автозаводським районним судом м. Кременчук до 4 років 2 місяців позбавлення волі. В період з 30.09.2019 по 31.04.2020 ОСОБА_2 в установі не перебувала. Крім того, зазначено, що 04.08.2020 надано короткострокове побачення з ОСОБА_1 .

В матеріалах спадкової справи є заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини, в якій підпис ОСОБА_2 не засвідчений.

На конверті, в якому надійшла заява, міститься штамп, на якому зазначена перша цифра 26, далі цифр не видно.

З вироку Автозаводського районного суду м. Кременчук (який є в загальному доступі у (ЄДРСР) зазначено, що мірою запобіжного заходу щодо ОСОБА_2 було обрано тримання під вартою з 22.04.2020.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за встановлених судом обставин не можна вважати, що ОСОБА_2 не подала заяву про прийняття спадщини, а факт пропущення строку на прийняття спадщини не може бути встановлений судом.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитись не можна, з огляду на таке.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16 і підстави для відступлення від неї відсутні.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини, є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на часвідкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяціві з часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку.

Згідно із ч. 1 ст. 1272 ЦК України спадкоємець, який не подав протягом установленого строку заяву про прийняття спадщини, вважається таким, що не прийняв її. Водночас не передбачається вчинення будь-яких дій з боку такого спадкоємця, включаючи подання заяв. Тобто неприйняття спадщини є наслідком бездіяльності спадкоємця.

Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок) вреголювано порядок видачі свідоцтв про право на спадщину.

Пунктом 1.1. Глави 10 Порядку передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна (пункт 1.2. глави 10 Порядку).

Відповідно до п. 2.1. Глави 10 Порядку спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна.

Частиною 3 Глави 10 Порядку визначено, що право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття.

Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу у письмовій формі.

Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка, яка скріплюється підписом нотаріуса.

Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса.

Для прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття такою особою спадщини встановлюється три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу.

У разі заведення спадкової справи та встановлення складу спадкового майна нотаріус надає спадкоємцю письмову довідку щодо переліку документів, необхідних для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, із зазначенням розміру плати за вчинення відповідних нотаріальних дій, яка визначена державним нотаріусом або щодо якої було досягнуто домовленості між приватним нотаріусом та спадкоємцем до заведення спадкової справи. Така довідка має бути підписана нотаріусом та скріплена його печаткою.

Відповідно до п. 4.9. Глави 10 Порядку свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 04 жотня 2019 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 89).

Копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 16 липня 1979 року та свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 07 травня 1987 року підтверджується, що ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 93).

08 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Колос Н. В. із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_3 , в якій також повідомила про наявність іншого спадкоємця за законом ОСОБА_2 , після чого нотаріусом було заведено спадкову справу № 30/2019 (а. с. 88).

Приватним нотаріусом на адресу ОСОБА_17 було надіслано лист від 09.10.2019 № 204/02-14, в якому повідомлено про наяність заведеної після смерті ОСОБА_3 спадкової справи та роз`яснено право на прийняття спадщини чи відмови від неї (а. с. 96).

08 травня 2020 року нотаріусом було отримано заяву від ОСОБА_2 про прийняття спадщини, підпис на якій не засвідчений (а. с. 98).

08.05.2020 за № 34/02-14 нотаріусом надісланий лист ОСОБА_2 з проханням надати документи поштового віділлення, за якими можливо встановити дату відправлення листа (а. с. 100).

Приватним нотаріусом 27.06.2020 за № 45/02-14 повторно/вдруге надісланий лист відповідачу, в якому роз`яснено порядок прийняття спадщини та наслідки неприйняття та повторно/вдруге прохання надати або документи поштового відділення з якого відправлено вищевказаний лист за якими можна буде встановити дату відправлення листа для визначення того, що вказаний лист (заява) подано своєчасно, або заяву про звернення до суду для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини (з повідомленням суду, що справа перебуває на розгляді в суді) (а. с. 104).

21.08.2021 нотаріусу надійшов лист від ОСОБА_2 , в якому вона зазначала, що не відмовляється від прийняття спадщини (а. с. 106).

Позивач 22 січня 2021 року звернулась до приватного нотаріуса Колос Н. В. із заявою, в якій просила надати роз`яснення щодо порядку оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 щодо спадкового майна (а. с. 108).

На вказану заяву нотаріусом було надіслано лист ОСОБА_1 від 22.01.2021 № 10/01-16, в якому роз`яснено порядок здійснення права на спадкування та зазначено, що оскільки крмі позивача заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 подала ОСОБА_2 , нотаріус не має змоги самостійно взначити своєчасність подання заяви та прийняття спадщини ОСОБА_2 .

Відповідно до частин першої, четвертої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство ЄСПЛ неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 17 грудня 2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні ЄСПЛ від 2 червня 2006 року у справі «Волохи проти України» при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Аналіз норм національного законодавства, яке регулює порядок прийняття спадщини, свідчить про те, що після прийняття спадщини спадкоємцем, останній звертається до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, за наслідками якої нотаріус в межах своїх дискреційних повноваженнь приймає рішення про видачу свідоцтва про право на спадщину або про відмову в його видачі.

Суд, аналізуючи надані сторонами докази, приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Колос Н. В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, у листі приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Колос Н. В. від 22.01.2021 № 10/01-16 не було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, а роз`яснено порядок здійснення права на спадкування.

Суд не може підміняти собою нотаріуса, уповноваженого вчиняти нотаріальні дії, приймаючи рішення, та вирішувати питання, які належать до компетенції такого суб`єкта.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не довела порушення її законних прав та інтересів та передчасно звернулась до суду з позовом, що є наслідком відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту пропущення строку прийняття спадщини.

З огляду на передчасність позовних вимог та недоведеність порушеного права позивача, суд не входить в обговорення питання дотримання ОСОБА_17 строку для подачі заяви про прийняття спадщини, а тому доводи апеляційної скарги про пропуск відповідачем строку прийняття спадщини суд до уваги не бере.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до ст. 50 ЗУ «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

З огляду на викладене, позивач не позбавлена права у встановленому законом порядку звернутись до відповідного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а потім оскаржити рішення за наслідками розгляду такої заяви у випадку незгоди з ним.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції не врахував наведені вище обставини та законодавчі норми, як наслідок, дійшов помилкового висновку в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

З огляду на те, що суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту пропущення строку на прийняття спадщини, проте, помиликовими є мотиви відмови в задоволенні позову, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 362, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Швеця Романа Юрійовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 жовтня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник