Справа № 450/3078/24 Провадження № 2/450/1658/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2024 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мельничук І. І.

секретаря судового засідання Дикої О. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з держави Російської Федерації на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на відшкодування моральної шкоди 35 000 євро еквівалент 1 531 565,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 24 лютого 2022 року по даний час Російська Федерація знищує, пошкоджує населені пункти України, знищує, пошкоджує майно громадян України, вбиває та завдає шкоди здоров`ю громадян України. Внаслідок вказаного значна кількість населених пунктів України, громадян України, які блоковані, окуповані Російською Федерацією, позбавлені свободи, прав, та перебувають на межі гуманітарної катастрофи внаслідок відсутності їжі, медикаментів тощо. Аналогічно в тяжких умовах знаходяться мільйони вимушених переселенців, які врятувалися переїздом у населені пункти у яких не відбуваються військові дії. Крім цього, слід також зазначити, що Російська Федерація, здійснивши збройну агресію відносно України, та відповідно окупувавши частину території України, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 р. та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією. До 24 лютого 2022 року позивачка проживала в місті Буча Київської області. Проте з початком збройної агресії ситуація у місті загострювалась, були постійні обстріли з різних сторін з боку РФ. Почали гинути люди, задля збереження мого життя, я була вимушена ночувати у бомбосховищах. В зв`язку з цим, на початку березня 2022 року я покинула свій дім, та виїхала до Львівської області, де і перебуваю станом на сьогодні, оскільки не можу повернутись до рідного дому із-за постійних обстрілів та вибухів. Зазначений факт підтверджується довідкою ВПО. Результатом збройної агресії особисто для мене стала втрата належного майна і житла, підтримки та надії на повернення додому. До залишених міста Бучі, я була повноцінним членом суспільства, мала налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя. Проте, з початком збройної агресії Російської Федерації проти України, я втратила ні можливості. Позивач стали свідком того, як російськи військова техніка була застосована для обстрілів кварталів міста та українських військовослужбовців. Вказане призвело до появи жертв серед цивільного населення. Разом з бойовими діями в місті суттєво погіршилась гуманітарна ситуація, транспортне сполучення фактично припинилося, заробітні плати та соціальні виплати затримувалися, зменшилась кількість робочих місць. Все вищевказане безпосередньо вплинуло на життя позивача. Як наслідок, задля уникнення масових порушень прав людини, позивач покинула територію місця реєстрації/ проживання та переселилася до іншого населеного пункту України. Після переїзду їй довелося пристосовуватися до нових життєвих умов, шукати роботу, житло та відновлювати прийнятний для себе рівень життя. Позивач був позбавлений звичного ритму життя, спілкування з близькими та друзями а також можливості на повернення додому, налагодженого побуту. Ці обставини відобразились на матеріальному і моральному стані позивача. Внаслідок саме збройної агресії РФ було порушено низку прав позивача, передбачених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 р., IV Женевською конвенцією 1949 р. про захист цивільного населення під час збройного конфлікту. Внаслідок збройної агресії Російської Федерації порушено цивільне право позивача, а саме: позбавлено можливості користуватися належним майном та вилучати корисні властивості належного майна для задоволення власних потреб, та рухомим майном, що знаходиться в ній, а також втрата можливості розпоряджатись ним, що завдає позивачу, як моральної шкоди. Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду в сумі 35000 євро, позивач вказує, що це є справедливою компенсацією з агресора - Російської Федерації за факт порушення основоположних прав людини в Україні через що позивачу завданий власний душевний невгамовний біль, безперервні страждання через війну. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Таким чином, враховуючи характер та обсяг завданих позивачам моральних страждань, істотних порушень їх конституційних прав, умисного характеру дій Російської Федерації, а також почуття безпорадності та розчарування, які вони відчувають роками через неможливість проживати на рідній землі та користуватись належним їм житлом, спілкуватись з близькими, позивачі вважають достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну їм моральну шкоду у сумі 1 531 565,00 грн., що на день подання позову до суду за офіційним курсом Національного Банку України є еквівалентом 35 000 євро. Таким чином, позовні вимоги підтримує, просить задоволити.

04.07.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження з повідомленням сторін.

24.09.2024 року підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, однак зі змісту позовних вимог випливає, випливає, що така просить розглядати справу за її відсутності.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи через веб-портал судової влади України, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав.

Відповідно до реч. 2 ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке.

Судом установлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилась у м. Хабаровськ, Російської Федерації, однак зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відмітками у паспорті громадянина України.

Із Довідки № 341 від 10.03.2022 року, виданої Виконавчим комітетом Щирецької селищної ради, Львівського району, Львівської області - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що така взята на облік як внутрішньо переміщена особа, а також зазначається її фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

Указом в. о. Президента України від 14 квітня 2014 року "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» оголошено про початок Антитерористичної операції (АТО).

Постановою від 21 квітня 2015 року № 337-VІІІ, зі змінами затверджено заяву Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків", якою Верховна Рада України визнала РФ державою-агресором.

Оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов до висновку, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації відносно України (яка є загальновідомою обставиною, а тому не підлягає доказуванню згідно із ч. 3 ст. 82 ЦПК України), стало вторгнення у Київську область у лютому-березні 2022 року, зокрема до міста Буча, де проживала позивачка ОСОБА_1 .

Згідно із ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до ч.ч.3,6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом ст. ст. 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в т.ч. у випадках, встановлених законом.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Право на життя передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950р., ІV Женевською конвенцією 1949р. про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділу ІІ Конституції України.

Відповідно до вимог "Правила суду - компенсація шкоди", які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п.п. 15 п. 3 цих Правил встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка, на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення.

В ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Виходячи із норм, закріплених у Європейській Конвенції, можна зробити висновок, що Європейський суд з прав людини, затвердивши "Правила суду - компенсація шкоди", виходив із того, що збитки, нанесені особі через порушення прав та законних інтересів, встановлених в Європейській Конвенції, можуть мати не тільки матеріальний, а й моральний характер.

Незаконними діями з боку Російської Федерації було порушено право ОСОБА_1 на мирне володіння своїм майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції, а також право на повагу до приватного і сімейного життя, встановлене статтею 8 Європейської Конвенції, через втрату житла, майна та перебування у зоні активного застосування російської військової техніки. Це свідчить про множинність порушень Російською Федерацією законних прав позивача, а отже, згідно із "Правилами суду - компенсація шкоди" ЄСПЛ, такі множинні порушення Європейської Конвенції з боку Російської Федерації є підставою для відшкодування Російською Федерацією моральної шкоди, завданої позивачам.

Слід зазначити, що Російська Федерація, здійснивши збройну агресію відносно України та відповідно окупацію частини території України, а саме Автономну Республіку Крим, м. Севастополь, та частину Донецької та Луганської областей, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 р. та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією.

Згідно із п. 1 Будапештського меморандуму передбачено, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов`язання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 р. поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України.

Відповідно до п. 2 Будапештського меморандуму говорить, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй.

Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 р. суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 р., які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну.

Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум, Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 р., Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією, Договір між Україною і Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст.2 Статуту ООН, а тому, на думку суду, є державою-агресором, що, в свою чергу свідчить про відсутність у неї судового імунітету.

Згідно з ч. ч. 2, 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Позивачем доведено, що внаслідок втрати житла та майна, які були знищені в результаті військової агресії Російської Федерації проти України, а також з огляду на особливий цинізм, з яким Російською Федерацією порушуються основоположні права й свободи людини в Україні, позивачка ОСОБА_1 відчуває безперервний, невгамовний душевний біль та страждання. Втрата домівки, як простору для безпечного і стабільного життя, позбавила їх душевного спокою, вониапостійно відчувають незахищеність та розчарування, підтримки та надії на повернення додому. Через знищення свого житла позивачка відчуває глибокі емоційні страждання, які не дають можливості нормально спілкуватись з оточуючими, працювати та підтримувати усталений спосіб соціального життя. Вона постійно перебуває у стресовому стані, що супроводжується періодичними депресіями.

Враховуючи триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивачів, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, суд вважає законним обраний позивачем спосіб стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у виді одноразової суми, яка покриває всі передбачувані порушення, що були допущені Російською Федерацією відносно нього.

Отже, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розміру компенсації за спричинену позивачам моральну шкоду, суд враховує характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка, множинний характер порушень конституційних прав останньої, характер втрат. Крім цього, суд виходить із розміру задоволених вимог заявників у аналогічних справах, що розглядалися Європейським судом з прав людини. Зокрема, у справах, пов`язаних із порушенням права на житло та майно, ЄСПЛ встановлював розмір компенсації у межах 30 000- 45 000 євро. Наприклад, у справах «Куршід Мустафа і Тарзибачи проти Швеції» (Khurshid Mustafa and Tarzibachi v. Sweden, 16/12/2008), «Акдиме і Акін проти Туреччини» (Akdivar and Others v. Turkey, 16/09/1996), «Доган та інші проти Туреччини» (Dogan and Others v. Turkey, 29/06/2004) та «Акам проти Туреччини» (Akam v. Turkey, 19/10/2010), йшлося про відшкодування за втрату житла, вимушене переселення та знищення майна.У справах, що стосуються порушень прав через дії Російської Федерації, аналогічні рішення ухвалювались у справах: «Анцинадзе проти Росії» (Antsinadze v. Russia, 10/02/2011), «Корнєв і Карпенко проти Росії» (Kornev and Karpenko v. Russia, 13/03/2013) та «Адієва проти Росії» (Adiyeva v. Russia, 20/07/2017), де суд визнавав порушення статті 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції і встановлював компенсацію за втрату майна.

Таким чином, позивач довела суду, що через збройну агресію Російської Федерації проти України, в результаті якої було знищено її житло та майно під час військових дій у Київській області, а саме в м. Бучі, вона відчуває глибокий біль від втрати домівки, почуття безпорадності, втрату душевного спокою, незахищеність та розчарування. Знищення житла позбавило їх можливості жити у звичних умовах, порушило нормальні життєві зв`язки, завдало значних моральних страждань, що свідчить про наявність підстав для компенсації з агресора - Російської Федерації, на користь позивачки ОСОБА_1 спричиненої моральної шкоди у розмірі 35 000 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на день подання позову еквівалентно 1 531 565,00 грн.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Згідно із п.1 ч.2 ст.4 за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особо справляється судовий збір, який становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 15140,00 грн.

На підставі ст. 27, 55 Конституції України, ст. 2, 6, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 ст. 2 Міжнародного Пакту про громадянські і політичні права, ст. ст. 11, 16, 22, 23, 1167, 1168 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги ОСОБА_1 до держави Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, - задоволити.

Стягнути із держави Російської Федерації на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , відшкодування моральної шкоди 35 000 (тридцять п?ять тисяч) євро, що еквівалентно 1 531 565 (один мільйон п`ятсот тридцять одна тисяча п`ятсот шістдесят п`ять гривень 00 копійок).

Стягнути із держави Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації на користь держави Україна 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок гривень 00 копійок) судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19.11.2024 року.

СуддяІ. І. Мельничук