Справа № 182/6452/23
Провадження № 2/0182/324/2024
11.07.2024 м. Нікополь
Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька - Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на час навчання, -
Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення на повнолітню дитину на період навчання.
Свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є студенткою другого курсу Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» державної форми власності м.Дніпро, з кінцевим терміном навчання до 01 липня 2026 року, і потребує допомоги, оскільки їй самостійно дуже важко її утримувати, а відповідач, знаючи про те, що донька потребує допомоги, в добровільному порядку надавати її не бажає, що і змусило її звернутись до суду. Їхня донька ОСОБА_4 19 травня 2022 року одружилася і змінила прізвище на « ОСОБА_5 ». Таким чином, враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 змушена звернутись до суду і просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення 23-х років.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2023 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позов протягом 15 днів з дня отримання ухвали (а.с.16-17).
Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, однак, своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надав. Конверт, який був направлений за останньою відомою адресою його місця проживання та перебування повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.19).
Третя особа ОСОБА_3 також про розгляд справи була повідомлена належним чином, однак, своїм правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством, не скористалась, будь-які заяв чи клопотання на адресу суду не надала.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Згідно з ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме:
1 ) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2 ) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3 ) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
4 ) інші обставини, що мають істотне значення.
Виходячи з п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 31 липня 2007 року було розірвано, про що свідчить актовий запис № 370, складений відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.3, 5). Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4). Як вбачається з матеріалів справи, позивачка як на підставу звернення до суду з даним позовом, долучила договір про навчання у закладі вищої освіти № 5043/БЗ-073-К від 27 серпня 2023 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 є студенткою другого курсу Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» державної форми власності м.Дніпро, заочної форми навчання, за спеціальністю менеджмент (073), з кінцевим терміном навчання - до 01 липня 2026 року (а.с.7).
Вирішуючи спір між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частин першої, третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно положень, закріплених в ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).
Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини, з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).
При цьому, згідно поданих позивачкою доказів, як на підставу звернення до суду з позовом, було долучено договір про навчання у закладі вищої освіти. Проте, на підтвердження того факту, що донька ОСОБА_6 проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, жодних доказів (акти, довідки) надано не було. А сам по собі факт реєстрації позивачки та доньки за однією адресою не може свідчити про те, що донька позивачки, дійсно, проживає з нею за однією адресою та мати (позивачка) несе витрати на її утримання. Крім того, позивачці, у відповідності до ст.77 та 81 ЦПК України, потрібно було надати довідку з навчального закладу станом на звернення до суду з даним позовом, з зазначенням відомостей та даних, які мають істотне значення для вирішення справи по суті. Більш того, позивачка в позові сама зазначила про те, що її донька на час звернення до суду з даним позовом одружилась і має чоловіка, який і повинен утримувати свою дружину доньку позивачки. Згідно з вимогами чинного законодавства, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Судом підстав, які свідчили б про те, що позивачка несе матеріальні витрати на утримання дитини, яка є заміжньою жінкою, не встановлено, як й не встановлено, що обраний спосіб захисту прав буде відповідати вимогам чинного законодавства.
З огляду на зазначене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивачки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.
За таких обставин, керуючись ст.198, 199, 200 СК України, ст.12, 13, 18, 76, 81, 263-265, 430 ЦПК України, суд, -
В задовленні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на час навчання - відмовити в повному обсязі як безпідставних.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал