Справа № 463/6675/23
Провадження № 2/463/276/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Мармаша В.Я.

при секретарі судових засідань - Гавц О.Б.,

з участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Петелька Ігор Васильович про визнання права власності, визначення часток співвласників у спільній сумісній власності, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просила визнати за нею право власності на 745/1000 земельної ділянки, кадастровий номер :07:011:0083, за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,10 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), з яких 33/50 ідеальних частин набуто в порядку приватизації земельної ділянки та 85/1000 ідеальних частин набуто в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов відповідно до позовної заяви та відповіді на відзив мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6 . Спадкодавець заповів усе своє майно за заповітом від 07.12.2006, в тому числі земельну ділянку, надану для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 своєму синові відповідачу ОСОБА_4 , який є її рідним братом. На час відкриття спадщини вона досягла пенсійного віку та як непрацездатній повнолітній дитині спадкодавця їй належить право на обов`язкову частку в спадковому майні спадкодавця. Спадковим майном є земельна ділянка площею 0,10 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцеві на праві спільної власності. 20.06.2023 вих. № 60/01-30 приватний нотаріус Петелька І.В. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою є видача свідоцтва про право на спадщину за законом на частку, яка належала спадкодавцеві в зазначеній ділянці. Відмова у вчиненні нотаріальної дії обґрунтована тим, що за життя спадкодавця не було досягнуто домовленості щодо визначення між співвласниками часток у праві спільної власності на земельну ділянку. Вказана земельна ділянка була надана в приватну власність позивача та спадкодавця ухвалою Львівської міської ради народних депутатів № 288 від 24.06.1999 для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю, серія ЛВ № 50709014 від 05.08.1999. На час приватизації земельної ділянки (і на даний час) позивачу належала частка в житловому будинку на АДРЕСА_1 в розмірі 33/50 частин, що підтверджується договором дарування від 18.11.1992. Спадкодавцеві на час приватизації належала частка в зазначеному будинку в розмірі 17/50 ідеальних частин. Право на 33/50 частин у земельній ділянці позивача відображено відміткою в паспорті, серія КА910184. Таким чином, позивач на час приватизації земельної ділянки набув право на 33/50 частин ділянки (пропорційно до частки в будинку), а спадкодавець - 17/50 частин земельної ділянки на АДРЕСА_1 . Відповідно до відомостей про право власності, право постійного користування, які внесені до поземельної книги, крім відомостей про речові права власника після 01.01.2013, сторінки 2 витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, ОСОБА_5 належить частка в земельній ділянці в розмірі 17/50, апозивачу - 33/50 частини. У зв`язку з цим спадкуванню підлягає частка в зазначеній земельній ділянці в розмірі 17/50 ідеальних частин. Відтак, розмір обов`язкової частки позивача в спадковому майні становить 85/1000. З урахуванням набутої частки позивачем в ділянці у зв`язку з приватизацією (33/50) та успадкованої частки, спадкодавцем якої був ОСОБА_7 (85/1000), розмір частки позивача в земельній ділянці становить 745/1000. Земельна ділянка на АДРЕСА_1 зареєстрована 21.12.2021 в державному земельному кадастрі, кадастровий номер земельної ділянки :07:011:0083.

Відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому він проти позову заперечив з тих підстав, що батько сторін ОСОБА_7 , укладаючи заповіт та договори дарування чітко виявив свою волю, яка виразилась у тому, щоб усе майно яке у нього було поділити пропоріційно між своїми дітьми в описаних вище частках 33/50 та 17/50. Він, зі свого боку, не претендує на більшу частку, ніж цього хотів би батько, чого не скажеш про позивача. Вважає, що до спірних правовідносинах слід застосовувати правовий принцип «усе збудоване на землі слідує за нею і навпаки». В Україні даний принцип був закріплений з 2009 року у зв`язку з прийняттям закону № 1702-VІ. Цим законом внесені зміни до Земельного кодексу України. Зокрема, було визначено, що особа, набуваючи право власності на будівлю, розміщену на земельній ділянці іншої особи, одночасно набуває право власності на таку ділянку (її частину). Слідування земельної ділянки за будівлями та спорудами, що на ній розташовані, передбачене також ст. 377 Цивільного кодексу України, ст. 6 Закону України «Про іпотеку», ст. 7 Закону України «Про оренду землі». Верховний Суд при розгляді цивільних та господарських справ неодноразово вказував, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості (Постанова Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 р. у справі № 461/2328/16-ц, Постанова Касаційного господарського суду від 23 листопада 2018 року у справі № 911/3665/16). 4 грудня 2018 року Велика Палата Верховного Суду винесла постанову у справі № 910/18560/16, де висловила правову позицію, що чинне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Очевидно, що цей принцип має застосовуватися як у спадкових, так і в інших правовідносинах щодо набуття права власності на нерухлме майно. Тобто, успадковуючи чи набуваючи іншим чином, об`єкт нерухомості, у набувача/спадкоємця повинно одночасно виникати право власності на земельну ділянку, де розташована така нерухомість. Відповідний порядок спадкування закріплений в ч. 2 ст. 1225 Цивільного кодексу України, згідно якого до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Таким чином, земельна ділянка (частка у ній 17/50) перестала бути самосійним об`єктом з моменту переходу права власності на будинок до іншої особи. Доля землі, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування будинку, нерозривно пов`язана із самим будинком і може належати виключно в частині визначених часток у будинку.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, надали суду пояснення аналогічні викладеним у заявах по суті спору. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Позовна заява надійшла до суду 03.08.2023. Ухвалою суду від 25.10.2023 після усунення недоліків позовної заяви відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 26.02.2024 відповідачем подано відзив на позов, 11.03.2024 представником позивача подано відповідь на відзив. Ухвалою суду від 11.04.2019 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Всі наявні у справі докази надані сторонами або витребувані за їх клопотанням судом.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько обох сторін у справі ОСОБА_7 , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про його смерть.

Відповідно до заповіту від 07.12.2006 спадкодавець ОСОБА_7 заповів усе своє майно, в тому числі земельну ділянку, надану для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_4 .

Також встановлено, що спірна земельна земельна ділянка площею 0,10 га (на даний час має сформований кадастровий номер: :07:011:0083), була передана в приватну власність позивача та спадкодавця на підставі ухвали Львівської міської ради народних депутатів № 288 від 24.06.1999 для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку було посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю, серія ЛВ № 50709014 від 05.08.1999.

На час приватизації спірної земельної ділянки позивачу вже належала частка в житловому будинку на АДРЕСА_1 в розмірі 33/50 частин, що підтверджується договором дарування від 18.11.1992, згідно якого батько сторін ОСОБА_7 подарував відповідну частку будинку своїй доньці ОСОБА_1 (позивачу).

На реалізація позивачем права на приватизацію земельної ділянки в розмірі відповідної частки у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вказує наявність відмітки у її паспорті, серія КА910184. Також відповідно до відомостей про право власності, право постійного користування, які внесені до поземельної книги, крім відомостей про речові права власника після 01.01.2013, сторінки 2 витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, ОСОБА_5 належить частка в земельній ділянці в розмірі 17/50, апозивачу - 33/50 частини.

Разом із тим, встановлено, що рішення суду або угода між сторонами щодо визначення часток сторін у праві власності на земельну ділянку, надану для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні, що перешкоджає позивачу вільно розпоряджатись своєю часткою у праві власності на земельну ділянку.

Також встановлено, що на підставі договору дарування від 07.07.2000 батько сторін ОСОБА_7 іншу частину будинку на АДРЕСА_1 в розмірі 17/50 ідеальних частин подарував своєму сину ОСОБА_4 (відповідачу).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно із ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 02.11.2022 у справі № 606/621/15, правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, в разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК України в редакції 1992 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року (в період з 1 січня 2002 року до 20 червня 2007 року) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України. Стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України № 997-V від 27 квітня 2007 року) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Поточна редакція статті 120 ЗК України (зі змінами, внесеними Законом України № 1702-VI від 5 листопада 2009 року) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (див. висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18)).

Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Враховуючи вищенаведене, оскільки через відсутність згоди між сторонами щодо розміру частки співвласників у спільному майні позивач не може розпоряджатись своєю часткою у праві власності на земельну ділянку, виходячи із того, що відповідно до законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин (у 1999 році на час приватизації спірної земельної ділянки та у 2000 році на час відчуження частини будинку співвласником земельної ділянки ОСОБА_7 на користь сина ОСОБА_4 ) був передбачений автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права, суд вваєає, що сторони станом на 2000 рік вже набули права власності на частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 пропорційно до розміру їх часток у праві власності на будинок (позивач на 33/50, а відповідач 17/50 частки спірної земельної ділянки, однак не оформили зазначене право у встановленому законом порядку.

Таким чином, відповідна частина земельної ділянки (17/50) за адресою: АДРЕСА_1 , як така, що належить відповідачу ОСОБА_4 , вже не могла входити до складу спадщини на момент смерті ОСОБА_7 у 2012 році, у зв`язку з чим не підлягає спадкуванню позивачем як особою, яка досягла пенсійного віку та має право на обов`язкову частку в спадковому майні спадкодавця.

Виходячи із вищенаведеного, позов підлягає частковому задоволенню. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1/2 сплаченого нею судового збору.

Виходячи із вищенаведеного та керуючись ст.ст. 12-13, 137, 259, 265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 357, 368, 370, 377 ЦК України, ст. 30 ЗК України (в ред. 1992 року), ст. 120 ЗК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Визначити за ОСОБА_1 33/50 ідельних частки у праві власності на земельну ділянку площею 0,10 га (кадастровий номер: :07:011:0083), переданої для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 .

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 6710 грн. сплаченого судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду в порядку і строки передбачені ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено і підписано 10.07.2024.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер: , АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , реєстраційний номер: , АДРЕСА_2 ;

Третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Петелька Ігор Васильович, 79057, м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 74.

Суддя Мармаш В. Я.