Справа № 456/3108/24 Головуючий у 1 інстанції: Бораковський В. М.
Провадження № 22-ц/811/3156/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» адвоката Бачинського О.М. на рішення Стрийського міськрайонного суду львівської області від 17 вересня 2024 року у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернулися в суд з позовом до до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликався на те, що 03.02.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір №511361 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту. Кредитний договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання коштів на умовах фінансового кредиту, що опублікований в особистому кабінеті відповідача на веб-сайті www.credit7.ua, підписаний електронним та акцептований відповідачем, 03.02.2020 (шляхом одноразового ідентифікатора у вигляді коду) з урахуванням положень ч.6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України. Відповідач здійснивши дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 7 042 грн. На умовах кредитного договору кредитодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 7 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Кредит видавався строком на 30 днів, шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний відповідачем.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду львівської області від 17 вересня 2024 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія « Артеміда-Ф» заборгованість за Договором №511361 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах на умовах споживчого кредиту від 03.02.2020 у розмірі 27 105,81 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 3 000 грн., а всього 32 528,21 (тридцять дві тисячі п`ятсот двадцять вісім) грн. 21 коп.

Не погоджуючись із рішенням Стрийського міськрайонного суду львівської області від 17 вересня 2024 року, представник ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» Бачинський О.М. оскаржив його в апеляційному порядку та просив суд скасувати рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 7 000 грн.

Також просив стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача витрати на правничу допомогу в ході апеляційного розгляду справи в сумі 4 000,00 грн.

Покликається на те, що у пункті 1 підпунктах 1.2., 1.2.1. Договору про надання правової допомоги №20240531.1 від «31» травня 2024 року, правова допомога за цим Договором полягає в захисті інтересів КЛІЄНТА у справі за позовом КЛІЄНТА до гр. ОСОБА_3 РНОКПП(ІПН) НОМЕР_1 за № НОМЕР_2 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах на умовах споживчого кредиту від 03.02.2020. В договорі сторони встановили фіксований розмір гонорару за надання правової допомоги у суді першої інстанції у розмірі 7 000, 00 грн., який не залежить, ні від ціни позову, ні від кількості документів, ні від кількості судових засідань, ні від затраченого часу.

Вважає, що враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права з власної ініціативи вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами. Зазначає, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених витрат зі складністю справи, обсягом виконаної роботи та часом, витраченим на виконання робіт, однак відповідного клопотання відповідач не заявляв. Вважає, що визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру витрат та порядку їх обчислення, а оскільки договором передбачено фіксований розмір гонорару адвоката, який не залежить від ціни позову, кількості документів, кількості судових засідань чи затраченого часу, судові витрати на професійну правничу допомогу підлягали стягненню в повному обсязі. Вказує, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Наголошує, що, встановлюючи гонорар у розмірі 7000 грн., адвокат взято за основу середній розмір гонорарів за аналогічні послуги, а відтак саме такий розмір гонорару є справедливим та достатнім. Звертає увагу, що відповідач не реагував на вжиті ним заходи досудового врегулювання спору, чим сприяв судовому розгляду справи та необхідності нести витрати на професійну правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Рішення суду оскаржується в частині витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на що в іншій частині рішення не переглядається.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена позивачем сума понесених ним витрат на професійну правничу допомогу не відповідає принципам розумності та співмірності судових витрат, а відтак справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 134 ЦПК України).

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2 ст. 134 ЦПК України).

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входять до предмета доказування у справі.

З матеріалів справи вбачається, щов позовній заяві представник ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заявляв вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн.

На підтвердження своїх повноважень на ведення справи в інтересах ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» адвокат Бачинський О.М. надав копії наступних документів:

договір про надання правничої допомоги № 20240531.1 від 31 травня 2024 року, пунктом 4.2. якого передбачено, що у разі задоволення позовних вимог в повному обсязі, клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 7 000,00 грн. (а.с. 47-49);

розрахунок суми судових витрат у справі за позовом ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 , який складається: з судового збору 2422,40 грн; суми витрат на правничу допомогу, яку очікує понести позивач 7 000 грн, яка включає в себе: оплата послуг адвоката за аналіз наданих клієнтом документів, судової практики, визначення перспективи подання позовної заяви; оплата послуг адвоката за підготовку позовної заяви; збирання доказів долучених до позовної заяви; за підготовку та подання заяв, скарг, клопотань чи інших процесуальних документів у ході розгляду справи (а.с. 42);

копія ордеру на надання правничої (правової) допомоги Серія ВС № 1269270 від 31.05.2024 року та свідоцтво про права на заняття адвокатською діяльністю.

Отже, розмір гонорару адвоката за надання послуг з правничої допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» є фіксованим та становить 7000 грн.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

У розумінні норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Такий правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 у справі №922/445/19.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Подібні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 та у додатковій постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позовні вимоги підлягають до задоволення, такі витрати заявника були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Враховуючи конкретні обставини справи, беручи до уваги приписи процесуального законодавства, надавши оцінку доводам позивача та поданим ним доказам щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на те, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. при ціні позову 27 105, 81 грн. буде надмірним тягарем для відповідача та сприятиме необґрунтованому збагаченню позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Артеміда-Ф» 3000 грн. понесених витратна професійну правничу допомогу, що відповідає критеріям виправданості, розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції самостійно за відсутності клопотання відповідача зменшив суму судових витрат на професійну правничу допомогу, не заслуговують на увагу, оскільки визначаючи розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд в тому числі керувався критеріями справедливості, обґрунтованості, та розумності їхнього розміру, і на думку колегії суддів стягнення витрат на професійну правничу допомогу в більшому розмірі становитиме для відповідача надмірний тягар.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суд першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27.12.2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.