Справа № 202/9184/24
Провадження № 2/202/4343/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.

за участю секретаря - Пеки Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Авдіївської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

22 липня 2024 року на адресу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Авдіївської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що згідно зі Свідоцтвом про право власності на житло від 1 лютого 2000 року, виданого Комісією з приватизації державного житлового фонду Ясинуватського відділення Донецької залізниці квартира за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у приватній спільній сумісній власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Згідно оборотної сторони Свідоцтва вчинено Реєстраційний напис, за яким квартира зареєстрована на праві приватної власності за вищевказаними особами Донецьким бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №42, за реєстровим номером 5288 від 04.02.2000 року, печатка - Бюро технічної інвентаризації м.Донецька.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Позивачі, його дружина, ОСОБА_1 , звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець 1 черги, з метою успадкувати 1/3 частку квартири, що належала померлому. Позивач, син ОСОБА_2 , відмовився від прийняття спадщини.

У зв`язку з тим, що право власності на квартиру виникло до 01.01.2013 року, виникла необхідність в реєстрації власності померлого чоловіка в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, оскільки відповідної інформації в реєстрі щодо квартири не міститься.

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до державного реєстратора. Рішенням про відмову у проведенні реєстраційних дій від 24 квітня 2024 року № 72786656 їй відмовлено у державній реєстрації прав на квартиру, оскільки немає можливості отримати підтвердження з КП БТІ м.Донецька та КП БТІ Ясинуватської міської ради про зареєстровані до 01.01.2013 року права на нерухоме майно.

Вказане Рішення про відмову позивачем оскаржувалось до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Наказом № 506/8 від 30.05.2024 року їй відмовлено у задоволенні скарги, оскільки дії реєстратора визнано правомірними.

Рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій позивач надала приватному нотаріусу Шемчук Н.Б.

З урахуванням того, що 1/3 частка її чоловіка не зареєстрована у державному реєстрі прав на нерухоме майно, і її зареєструвати неможливо через відсутність документів з БТІ м.Донецька та Ясинуватської міської ради, нотаріусом їй надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 1 липня 2024 року.

Оскільки позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме, майно на 1/3 частку квартири у звичайному нотаріальному порядку, то вимушена звертатись до суду за визнанням права власності на спадкове майно в порядку спадкування.

Окрім того, позивачі є співвласниками цієї квартири. Кожному з них належить 1/3 частка квартири.

Однак з тих же самих підстав (немає відповіді з БТІ) вони не змогли зареєструвати право власності.

Позивачі звернулись до державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області, та Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій від 22.03.2024 року № 72211447 відмовлено у проведенні реєстраційних дій.

Отже, для реалізації права власності, їм потрібно визнати право власності на 1/3 частку квартири за кожним.

Просили суд: визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/3 частку квартири загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/3 частки за кожним квартири загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX зі змінами, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Вища рада правосуддя рішенням від 11.06.2024 року № 1802/0/15-24 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Авдіївського міського суду Донецької області» змінила з 01 липня 2024 року територіальну підсудність судових справ Авдіївського міського суду Донецької області шляхом її передачі до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 липня 2024 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 26 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у справі.

Позивачі в судове засідання не з`явилися. Відповідно до заяви просили суд здійснювати розгляд прави без участі позивачів та задовольнити позов.

Представник відповідача Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином через підсистему «Електронний суд». Відповідно до заяви, представника відповідача - Малярчик Е.Е., повноваження якого підтверджуються випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, документ сформований в системі «Електронний суд» просила суд розглядати справу без їх участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав:

Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про право власності на житло від 01 лютого 2000 року, виданого Комісією з приватизації державного житлового фонду Ясинуватського відділення Донецької залізниці квартира за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у приватній спільній сумісній власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про що в БТІ м. Донецька 04.02.2000 року внесено реєстраційний запис за реєстровим номером 5288 в реєстрову книгу №42.

Згідно з копією технічного паспорту від 19.11.2022 року, квартира АДРЕСА_2 , має загальну площу 44,80 кв.м, житлова площа 24,8 кв.м.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 , виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про складено відповідний актовий запис №1000 від 24.10.2022 року.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є позивачі: дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 , що підтверджується, копією повторного свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_2 та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №0 від 29 березня 2023 року.

Згідно з копією спадкової справи № 66/2023 заведеної 29 березня 2023 року приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Донецької області Шемчук Н.Б., до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , з заявою про прийняття спадщини звернулася дружина померлого ОСОБА_1 . Син померлого ОСОБА_2 подав заяву про відмову від спадщини на користь дружини спадкоємця ОСОБА_1 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №385052482 від 01.07.2024 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 за жодною особою не зареєстроване.

Місто Авдіївка є центром Авдіївської міської територіальної громади Покровського району Донецької області та відповідно до «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих: Російською Федерацією», затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 - є окупованим Російською Федерацією містом з 29.02.2024 року.

22.03.2024 року державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровської області Бєспечною Ганною Юріївною прийнято рішення №722114477 про відмову в проведенні реєстраційних дій. Вказане рішення вмотивоване тим, що на сьогоднішній день неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01.01.2013 року на будь-який об`єкт нерухомого майна, розташований в місті Авдіївка, в тому числі на зазначений в запиті реєстратора об`єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Донецької області Шемчук Н.Б. від 01 липня 2024 року відмовлено спадкоємцю ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку в розмірі 1/3 в праві спільної часткової власності на квартиру, яка знаходиться на другому поверсі багатоповерхового будинку та складається з двох житлових кімнат, загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м. та розташована за адресою: АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловіка ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що нею не надано належним чином оформлений документ, що підтверджує право власності спадкодавця на частку в розмірі 1/3 в праві спільної часткової власності на квартиру.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З аналізу вказаної статті вбачається, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права). Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпоряджання таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа, позивачем у позові про визнання права власності - особа, яка вже є власником.

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 10 травня 2017 року у справі № 910/13348/15.

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з частиною 1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Статтею 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Суд вважає доведеним факт належності позивачам та померлому ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки це підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, копією реєстраційного напису, зробленого Бюро технічної інвентаризації.

Крім того, відповідач, який представляє інтереси виконавчого комітету Авдіївської міської ради, який є органом приватизації, не заперечує право власності позивачів на це майно, яке набуто в порядку приватизації в лютому 2000 року.

Отже, позивачі є учасниками спільної сумісної власності в рівних частках та відповідно до закону мають право на визначення своєї частки у праві спільної сумісної власності на квартиру.

Отже, кожному із співвласників, фактично належить по 1/3 частині вищевказаної квартири.

Суд також звертає увагу, що загальновідомим і таким, що не підлягає доказуванню, є факт окупації російською федерацією частини Донецької області, в тому числі м. Донецька, м. Ясинувата, м. Авдіївки, де зберігалися документи, які підтверджують реєстрацію в установленому до 01.01.2013 року порядку права власності позивача на нерухоме майно.

Враховуючи, що в судовому засіданні підтверджено право власності позивачів, а саме відповідно до рівності часток 3 співвласників за кожним, - на 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , але позивачі позбавлені можливості реалізовувати свої правомочності власника майна через відсутність відповідних відомостей про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та неможливість їх отримання у відповідному бюро технічної інвентаризації через окупацію частини Донецької області, де зберігалися реєстраційні документи, що підтверджують право власності на нерухоме майно, суд вважає можливим позов задовольнити, визнавши за позивачами право власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,8 кв.м.

Щодо заявлених позовних вимог позивача ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , то суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, спадщина, не залежно від часу її прийняття належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки постановою приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Донецької області Шемчук Н.Б. від 01 липня 2024 року відмовлено спадкоємцю ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку в розмірі 1/3 в праві спільної часткової власності на квартиру, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловіка ОСОБА_3 за відсутністю правовстановлюючого документи, її права підлягають поновленню у судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене та враховуючи докази в їх сукупності та те, що у позивача ОСОБА_1 існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку, тому суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/3 частку квартири загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відносно розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, то суд вважає, що витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються на позивачів, оскільки вказаний вище позов виник не через винні дії Авдіївської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області, підстав для покладення витрат на Авдіївську міську військово-цивільну адміністрацію Покровського району Донецької області немає.

Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись: ст.ст. 4,13,141,259, 263-265,268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Авдіївської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області (86065, Донецька область, м. Авдіївка, вул. Молодіжна, буд. 5, ) про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/3 частку квартири загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/3 частки за кожним квартири загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.12.2024 року.

Суддя Л.П. Слюсар