Справа №504/458/24
Провадження №2/504/1466/24
Комінтернівський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2024с-ще Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенко В.К.,

секретаря Ориник М.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, позовну заяву адвоката Родіонова Артема Володимировича в інтересах ОСОБА_1 , РНОКПО НОМЕР_1 до Визирської сільської ради Одеського району Одеської області , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

Адвокат Родіонов Артем Володимирович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просить визнати за ОСОБА_1 , РНОКПО НОМЕР_1 , право приватної власності в порядку спадкування за заповітом після смерті рідної тітки ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку площею 9,8302 га, цільове призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», кадастровий номер :01:001:0478, яка розташована на території Визирської сільської ради, Одеського району Одеської області.

На обгрунтування своїх доводів заявниця стверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна тітка ОСОБА_2 .

Після її смерті відкрилась спадщина.

За життя ОСОБА_2 передано у приватну власність безоплатно земельну ділянку, загальною площею 9,8302 га, цільове призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», кадастровий номер :01:001:0478, яка розташована на території Визирської сільської ради, Одеського району Одеської області.

За життя, ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_1 вказану земельну ділянку.

Заповіт посвідчений 22.05.2002 року секретарем Визирської сільської ради Комінтернівського району Одеської області Татаренко Л., зареєстрований у реєстрі за № 15.

Однак, як вказує заявниця, через відсутність у реєстрі заповітів реєстрації вказаного заповіту, заявниця позбавлена можливості оформити в нотаріальному порядку свої спадкові права.

Позивач подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, доводи позову підтримав повністю.

Відповідач сповіщений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання.

Встановлені судом фактичні обставини:

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_2 передано у приватну власність безоплатно земельну ділянку, загальною площею 9,8302 га, цільове призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», кадастровий номер :01:001:0478, яка розташована на території Визирської сільської ради, Одеського району Одеської області.

За життя, ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_1 вказану земельну ділянку.

Заповіт посвідчений 22.05.2002 року секретарем Визирської сільської ради Комінтернівського району Одеської області Татаренко Л., зареєстрований у реєстрі за № 15.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .

Після її смерті відкрилась спадщина.

Спадщина прийнята ОСОБА_1 інші спадкоємці відсутні.

Позиція суду та релевантні джерела права:

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Виходячи зі змісту положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України.

Щодо відсутності реєстрації заповіту у реєстрі:

Загальні вимоги до форми заповіту встановлено у статті 1247 ЦК України.

Так, відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Положення про Єдиний реєстр заповітів і спадкових справ, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 17 жовтня 2000 року №51/5 (яке було чинним на момент посвідчення заповіту) визначало, що Єдиний реєстр - це комп`ютерна база даних, що містить відомості про заповіти та спадкові справи, а також визначено, що реєстрацію посвідчення, зміни, скасування заповітів, заведення спадкових справ, видачу свідоцтв про право на спадщину здійснює Реєстратор Єдиного реєстру (державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні угоди з Адміністратором і мають доступ до Єдиного реєстру через комп`ютерну мережу Міністерства юстиції України).

Пункт 2.2.1. Положення передбачає, що реєстрація заповітів здійснюється шляхом внесення реєстраційного запису до Єдиного реєстру.

Пунктом 2.2.2. вказаного Положення визначено, що реєстратор здійснює реєстрацію протягом 5 робочих днів з часу посвідчення ним заповіту або не пізніше наступного робочого дня з часу отримання від інших нотаріусів або заповідачів (у випадку, передбаченому пунктом 2.2.4 цього Положення) заяви про реєстрацію заповіту в Єдиному реєстрі.

При цьому згідно з пунктом 2.2.3. Положення нотаріуси, які не мають систем комп`ютерного доступу до Єдиного реєстру, здійснюють реєстрацію посвідчених ними заповітів та заповітів, посвідчених посадовими особами, що перераховані в статті 40 Закону України «Про нотаріат», протягом 5 робочих днів з часу посвідчення заповіту або отримання заповіту від осіб, що перераховані у статті 40 Закону України «Про нотаріат», шляхом подання Реєстратору заяви про реєстрацію посвідчення заповіту в Єдиному реєстрі.

Отже, обов`язок подання заяви про реєстрацію заповіту встановлено лише у тих випадках, коли заповіт посвідчується нотаріусами, які не мають систему комп`ютерного доступу до Єдиного реєстру, здійснюють реєстрацію посвідчених ними заповітів та заповітів, посвідчених посадовими особами, що перераховані в статті 40 Закону України «Про нотаріат».

Таким чином, заявниця звернувшись до нотаріуса для оформлення спадщини отримала відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії у формі постанови від 27.12.2023 року.

Разом із тим, діючим законом на час складання заповіту заповідачем не було передбачено обов`язку подання заяви про реєстрацію заповіту який посвідчений органом місцевого самоврядування уповноваженим на посвідчення заповіту.

Оскільки спадкоємець не має можливості у нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину, то тільки в судовому порядку він має можливість захистити своє право.

Таким чином позов слід задовольнити у повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, ст.ст. 258-260, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву адвоката Родіонова Артема Володимировича в інтересах ОСОБА_1 , РНОКПО НОМЕР_1 до Визирської сільської ради Одеського району Одеської області , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПО НОМЕР_1 , право приватної власності в порядку спадкування за заповітом після смерті рідної тітки ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку площею 9,8302 га, цільове призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», кадастровий номер :01:001:0478, яка розташована на території Визирської сільської ради, Одеського району Одеської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В. К. Барвенко