Справа № 594/1196/24
Провадження №2/594/529/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року

Борщівський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого Чир П.В.

з участю секретаря Козій Я.Ю.

прокурора Кулі Є.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Борщеві цивільну справу за позовом Чортківської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області до ОСОБА_1 про конфіскацію у власність держави земельної ділянки сільськогосподарського призначення -

ВСТАНОВИВ :

Керівник Чортківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області звернувся в суд з даним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером :02:001:0236, площею 0,189 га. яка розташована за адресою с.Шупарка Чортківського району Тернопільської області, та яка на праві приватної власності належить громадянці Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнути з ОСОБА_1 , судовий збір, сплачений за подання до суду позовної заяви в сумі 3028 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що Чортківською окружною прокуратурою встановлено, що ОСОБА_1 , яка є громадянкою Республіка Молдова, на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :02:001:0236, площею 0,189, яка знаходиться в с.Шупарка Борщівського району Тернопільської області, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 399 від 05.04.2018. У подальшому 05.04.2018 ОСОБА_1 зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право приватної власності на вищевказану земельну ділянку. Те, що ОСОБА_1 є громадянкою Республіка Молдова стверджується інформацією наявною у свідоцтві про право на спадщину за законом № 399 від 05.04.2018, листом Головного управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області №8.1-1715/8.1.1-23 від 11.10.2023. Окружною прокуратурою виявлено порушення ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України при використанні ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0236. За наведених обставин, просять позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 19 серпня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження.

28 жовтня 2024 року ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Прокурор, будучи присутньою у судовому засіданні, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить такі задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області в судове засідання не прибув, був повідомлений у встановленому законом порядку. Від представника ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області надійшла заява за підписом начальника І.Кузя, в якій він просить розглядати справу без участі їхнього представника на підставі наявних у справі документів, позовні вимоги керівника Чортківської окружної прокуратури до ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в зал судового засідання не прибула повторно, причини неявки суд не повідомила. Була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи.

Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, та вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Суд, заслухавши прокурора, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , країна громадянства Республіка Молдова, на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0236, площею 0,189 га, дата державної реєстрації 05.04.2018, що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №344038549 від 24.08.2023.

Згідно листа ДМС України №55/1-4604 ВИХ-23 від 26.09.2023, громадянка Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , клопотань щодо надання дозволу на імміграцію, оформлення посвідки на постійне або тимчасове проживання не подавала, паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон не документувала.

За даними довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості сформованої 10.05.2024, оціночна вартість земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0236, площею 1890.00 кв.м, становить 33010,88 грн.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що Чортківська окружна прокуратура зверталася до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області з запитом, чи зверталось таке до суду з метою конфіскації земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0236, яка належить ОСОБА_1 , або чи планує воно звернутись з відповідним позовом у майбутньому. Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області №10-19-0.92-4520/2-23 від 07.12.2023, Головне управління не подаватиме до суду позовної заяви про конфіскацію земельної ділянки у зв`язку із спрямуванням кошторисних призначень по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» на сплату судового збору, згідно судових рішень, що набрали законної сили, у яких головне управління було учасником судових справ.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

У статті 26 Конституції України зазначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Земельного кодексу України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону.

За змістом частин 2, 3 та 4 статті 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті уразі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Аналогічні положення викладені у статті 319 Цивільного кодексу України.

Приписами статті 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, підставою виникнення зобов`язання є, зокрема, закон, що встановлює обов`язкові дії для того чи іншого суб`єкта. Невиконання обов`язкових дій цим суб`єктом, забезпечується відповідальністю.

Статтею 354 Цивільного кодексу України передбачено, що до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом.

Пунктом «е» частини першої статті 140 Земельного кодексу України передбачається, що не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом, є однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку.

За змістом частин 1, 2 та 4 статті 145 Земельного кодексу України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Такий позов подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах, а ціна проданої земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Оскільки ОСОБА_1 протягом року з часу переходу права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0236, площею 0,189 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, таку не відчужила, то право власності на зазначену земельну ділянку слід примусово припинити, шляхом конфіскації.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий і навпаки встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Слід зазначити, що право держави примусово припиняти право власності земельної ділянки, яка мала бути відчужена її власником, передбачене у чинному законодавстві України. Відповідні приписи, які регламентують цю процедуру, наведені у судовому рішенні.

З огляду на характер спірних правовідносин, встановлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави у право відповідача на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ.

В даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваної земельної ділянки, оскільки така мала достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак у встановлений законом строк земельну ділянку не відчужила, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу.

Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №513/444/15-ц від 23 січня 2018 року.

Крім того, частиною 4 статті 145 ЗК України передбачено, що конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

За таких обставин, суд, дійшов висновку, що позовні вимоги керівника Чортківської окружної прокуратури, який звернувся в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, підлягають до задоволення.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при подачі даного позову позивачем було сплачено судовий збір у сумі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1215 (внутрішній номер 355835982) від 03 липня 2024 року, а позовні вимоги задоволено в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 3028,00 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 8,13,14,41,131-1 Конституції України, ст. ст. 319,321,346,373,374,378 ЦК України, ст. ст. 22,81,143,145,148 ЗК України, ст.ст. 2, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 258,263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Припинити право власності громадянки Республіки Молдова ОСОБА_1 на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,189 га за кадастровим номером :02:001:0236 для ведення особистого селянського господарства, право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 квітня 2018 року за номерами 25611187, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача судові витрати, понесені на сплату судового збору в сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн, які перерахувати на р/р UA0004091 в ДКСУ в м.Київ, МФО820172, ідентифікаційний код одержувача 02910098.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідачем може бути подано заяву до Борщівського районного суду Тернопільської області про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано позивачем протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Чортківська окружна прокуратура, місцезнаходження: вул.Горбачевського,4 м.Чортків Тернопільської області,

Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, місцезнаходження: 6002, вул. Лисенка,20А, м.Тернопіль, .

Відповідач: ОСОБА_1 , громадянка Республіки Молдова, адреса реєстрації у країні громадянства: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне рішення складено 31 грудня 2024 року.

Головуючий Чир П.В.