Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.07.2024 Справа №607/22263/23 Провадження №2/607/726/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О. М.

за участю секретаря судового засідання Медвідь О. А.

учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини.

Посилаючись на те, що між її сином та відповідачем було зареєстровано шлюб, який був розірваний рішенням суду. Від даного шлюбу в них народився онук ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з відповідачем. Син сплачує аліменти на дитину. В них склалися складні відносини, вона переконана, що такі обставини жодним чином не повинні впливати на її онука, позбавляти його любові і спілкування бабусі. Вона позбавлена можливості бачитися з онуком в тій мірі яка би давала онуку можливість розвиватися та проводити з нею час, оскільки відповідач чинить перешкоди для його участі у вихованні дитини.

У зв`язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_2 з онуком ОСОБА_4 визначивши ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом побачень в такі дні: кожної першої середи місяця з 16:00 до 19:00 за місцем проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 без присутності матері дитини; кожної другої суботи місяця з 10:00 до 18:00 за місцем проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 без присутності матері дитини; кожної третьої неділі з 10:00 до 18:00 за місцем проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 без присутності матері дитини; кожної четвертої п`ятниці з 16:00 до 19:00 за місцем проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 без присутності матері дитини; щороку на день народження ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), на день народження ОСОБА_2 (22.01), на Миколая Чудотворця (06.12), на День Незалежності України (24.08) з 10:00 до 18:00 за місцем проживання Позивача: АДРЕСА_1 без присутності матері дитини; інші дні місяця за попередньою домовленістю між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просив його задовольнити.

Відповідач не подала відзив на позов.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити у його задоволенні, оскільки позивач не брала жодної участі у вихованні дитини. З 2018 р вона не цікавилась життям і розвитком дитини, бачилась з ним вкрай рідко. Проте, коли вона виявляла бажання все ж побачити дитину, їй цього ніхто і ніколи не забороняв, що вона сама і підтверджувала. Позов був поданий після ситуації 25.10.23, де ОСОБА_2 та ОСОБА_5 забрали дитину і перестали виходити на зв`язок, не приводили дитину на заняття до лікарні, не привели дитину в садок, не повідомляли де саме дитина і хто з ним знаходиться. ОСОБА_2 обзивала її шизофренічкою, а сина запущеним інвалідом, казала дитині, що вона його залишила і що вона призвела до захворювання сина, чим умисно залякала дитину. Тобто ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Умисно провокують конфлікти та сприяють неадекватній обстановці.

Відповідач вважає, що їхні дії і поведінка призводить до травмування її дитини, до формування в неї страхів і комплексів. ОСОБА_2 умисно говорила її сину неправду про неї, маніпулювала ним в своїх інтересах. Також ОСОБА_2 та ОСОБА_5 знали про те, що ОСОБА_6 потрібно вести до логопеда, на заняття, до садочку, але цього не зробили, таким чином обмежуючи його право на отримання лікування та освіти.

В той час як вона з сином їздила в Київ на огляд, займалась обстеженнями дитини ОСОБА_2 та її син і біологічний батько її дитини ОСОБА_5 писали на неї заяви-наклепи у службу опіки дітей, в суд, проте жоден з них не поцікавився ні як стан дитини, ні який діагноз у дитини, ні просто не підтримали дитину.

З приводу встановлення графіку просить врахувати те, що вона навчається в ТНМУ ім. І.Я. Горбачевського на аспірантурі, а також працюю за сумісництвом сімейним лікарем у ПП Медікус №2, самостійно займаюсь вихованням сина: відводить і забирає з садочка, логопеда, футболу, робить з ним завдання, та інші побутові речі. Тому їй не підходить графік запропонований позивачем. Також зазначає, що у дитини є бабуся і дідусь та інші родичі з її сторони, які не тільки навідують дитину у зручний для них час, але і допомагають у вихованні та розвитку дитині (водять в садок, до логопеда, на гурток, залишаються з ним вдома), допомагають у його забезпеченні та лікуванні. Всі вони є працездатного віку, працюють на роботі, мають своє домашнє господарство, але якщо виникає потреба вони залишають все і їдуть до її дитини в Тернопіль для того аби не порушувати його навчальні та лікувальні графіки. Тому вони також мають право на побачення з дитиною, і врахувати, що вони живуть за 130 км. від Тернополя.

Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Ухвалами суду направлено в орган опіки та піклування для дачі висновків.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано, відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 листопада 2021 року.

У даному шлюбі народилася одна дитина: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане 08 жовтня 2018 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

ОСОБА_3 разом із неповнолітнім сином ОСОБА_4 проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , що не заперечується сторонами.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/827/22 від 16.06.2022, стягнуто із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі (однієї чверті) усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 17 січня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_2 являється матір`ю ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 13.01.1993, виданого відділом ЗАГС у міської адміністрації.

Отже, ОСОБА_4 являється онуком ОСОБА_2 .

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_2 суду пояснили, що ОСОБА_2 бачила дитину до жовтня 2023 року, після чого у них виник конфлікт з ОСОБА_3 і вона перестала відповідати на телефонні дзвінки та дозволяти бачитися із онуком та передавати йому подарунки.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 10.04.2024 року, № 604, затверджено висновок органу опіки та піклування про встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вислухавши всі аргументи сторін, перевіривши їх зібраними у справі доказами, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держав (частина перша статті 2 ЦПК України).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України).

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного (сімейного) права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; перевага балансу інтересів; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі N 761/42030/21 (провадження N 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі N 607/20787/19 (провадження N 61-11625сво22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі N 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі N 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі N 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі N 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі N 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України).

Главою 21 СК України визначено особисті немайнові права та обов`язки інших членів сім`ї та родичів.

Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Частиною першою статті 263 СК України встановлено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України).

Конструкція статті 159 СК України свідчить про те, що законодавець розмежовує вимоги про встановлення способу участі у вихованні дитини та про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Повага до приватного і сімейного життя є важливими правами, захист яких гарантується Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини поняття "сімейне життя" у розумінні статті 8 Конвенції отримало достатньо широке тлумачення, не обмежується лише шлюбними відносинами, а може охоплювати й інші фактичні "сімейні зв`язки", зокрема, відносини між дитиною та близькими родичами (наприклад, бабою та дідом), оскільки останні можуть відігравати суттєву роль у сімейному житті.

Під правом на повагу до сімейного життя баби та діда по відношенню до своїх онуків в першу розуміється право на підтримання нормальних стосунків між бабою або дідом та онуками шляхом контактів з ним. Такі контакти зазвичай відбуваються за згодою особи, яка несе батьківську відповідальність, а це означає, що доступ бабусі, дідуся до онука, як правило, здійснюється на розсуд батьків дитини.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 10.04.2024 року, № 604, затверджено висновок органу опіки та піклування про встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким орган опіки та піклування вважає за доцільне: «1. Рекомендувати ОСОБА_2 здійснювати свою участь у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до графіку спілкування: кожної І, ІІІ суботи місяця з 16:00 до 18:00 год; кожної ІІ, ІV неділі місяця з 16:00 до 18:00 год. Присутність матері на побаченнях враховується за бажанням дитини.

Суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі баби у вихованні дитини береться до уваги ставлення баби до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до неї, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Також, згідно зі ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

У судовому засіданні сторони, як позивач, так і відповідач не заявляли клопотання про допит дитини у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

З урахуванням того, що ненадання відповідачем згоди у спілкуванні позивача з дитиною та його участі у вихованні дитини є порушенням права позивача на здійснення своїх особистих немайнових прав щодо дитини (права на особисте спілкування), суд вважає, що позовні вимоги в частині усунення перешкод позивача в спілкуванні та вихованні дитини, та визначення його способу участі у вихованні дитини підлягають до задоволення.

Доводи відповідача щодо відсутність спору є безпідставні, оскільки предметом спору у цій справі є вимога про визначення способу його участі у вихованні дитини.

Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що позивач, яка є бабою дитини, піклується про дитину, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, позитивно характеризується, є матеріально забезпеченою людиною та має належні житлові умови.

Відносини між сторонами емоційно напружені, в переважній більшості закінчуються словесними перепалками та конфліктами, а тому суд зазначає, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, визначивши спосіб участі баби у вихованні дитини, що не суперечить інтересам саме дитини.

Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право баби на спілкування із дитиною, чи обставин, які б свідчили про спілкування баби з дитиною, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, судом не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять. Відповідач чинить перешкоди позивачу в спілкуванні з дитиною, які виникають через дні та години побачення.

За таких обставин, враховуючи фактичні обставини справи, з урахуванням найкращих інтересів дитини, з метою забезпечення її сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку та можливістю спільного спілкування з бабою, вік дитини, стану здоров`я, розпорядок дня і ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, суд дійшов висновку, що слід визначити ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в такі дні: кожної суботу першого тижня місяця з 16:00 до 19:00 год; кожної неділі першого тижня місяця з 16:00 до 19:00 год; в інші дні місяця, побачення можуть відбуватися за попередньою домовленістю між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Побачення повинні відбуватися в місцях культурно розважального характеру або за місцем проживання ОСОБА_2 , без присутності матері дитини ОСОБА_3 ..

В іншій частині позовних вимог, слід відмовити, оскільки суд вважає недоцільним, оскільки інший графік буде порушувати графік дитини на заняття, лікування та навчання. Також інші родичі із сторони матері також бажають бачити дитину.

Також суд, вважає, що слід зобов`язати ОСОБА_2 , не порушувати графік побачень, приділяти дитині ОСОБА_4 , увагу і турботу, виховувати його, матеріально допомагати та слідкувати за станом його здоров`я. Зобов`язати ОСОБА_3 , поважати права ОСОБА_2 , не чинити перешкод у її спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 .

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини.

Визначити ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в такі дні: кожної суботу першого тижня місяця з 16:00 до 19:00 год; кожної неділі першого тижня місяця з 16:00 до 19:00 год; в інші дні місяця, побачення можуть відбуватися за попередньою домовленістю між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Побачення повинні відбуватися в місцях культурно розважального характеру або за місцем проживання ОСОБА_2 , без присутності матері дитини ОСОБА_3 .

Зобов`язати ОСОБА_2 , не порушувати графік побачень, приділяти дитині ОСОБА_4 , увагу і турботу, виховувати його, матеріально допомагати та слідкувати за станом його здоров`я.

Зобов`язати ОСОБА_3 , поважати права ОСОБА_2 , не чинити перешкод у її спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 43459222, місцезнаходження бульв. Т. Шевченка, буд. 1, м. Тернопіль.

Повний текст рішення суду складено та підписано 08 липня 2024 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко