ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року

м. Черкаси

Справа № 692/1089/23
Провадження № 22-ц/821/370/24
категорія: 304090200

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 01 грудня 2023 року (ухваленого під головуванням судді Левченко Л.О. в приміщенні Драбівського районного суду Черкаської області) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

18 жовтня 2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Драбівського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 29.07.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №739081438.

28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого Клієнт відступає Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти.

31.12.2020 Додатковою угодою № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 текст договору факторингу викладено у новій редакції.

Відповідно до Реєстру боржників № 168 від 11.01.2022 до договору факторингу №28/1118-01 до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 739081438.

20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає права вимоги до боржників, вказані у реєстрах прав вимоги.

Відповідно до реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 ТОВ « ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло прав грошової вимоги до відповідача на суму 82 893,90 грн, з яких 21 188,24 грн сума заборгованості по основному боргу, 61 705,66 грн сума заборгованості по відсоткам.

Вказує, що згідно умов кредитного договору позичальник зобов`язалася вчасно повернути кредит та сплатити відсотки за його користування, проте свого обов`язку не виконала. Після відступлення прав вимоги не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ « ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора.

Враховуючи зазначені вище обставини, позивач просить суд постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 82 893,90 та понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 01 грудня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 739081438 від 29.07.2021р. у розмірі 82 893,90 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в сумі 2 684,00 грн.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що обставин, які б спростовували заявлені позовні вимоги та розрахунок заборгованості судом не встановлено, як видно із змісту позову відповідач не виконує своїх зобов`язань по кредитному договору, заборгованість, яка виникла, добровільно не погашена, обґрунтованого заперечення щодо нарахованої суми заборгованості та відзиву на позов відповідачем ОСОБА_1 не надано.

Суд погодився із заявленими позовними вимогами, наданим позивачем розрахунком заборгованості та вважав, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК « Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 739081438 від 27.09.2021 у розмірі 82 893,90 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У поданій через засоби поштового зв`язку 27 грудня 2023 року апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду незаконним та необгрунтованим, таким, що не відповідає обставинам справи, прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального права, без урахування висновків Верховного Суду у аналогічних справах, просила скасувати рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 01 грудня 2023 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ТОВ «ФК « Європейська агенція з повернення боргів» - відмовити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд вважав, що у матеріалах справи містяться належні та допустимі докази переходу права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс», а, в подальшому, до позивача, а тому позивач є належним позивачем ( стягувачем) у даній справі.

Однак, у матеріалах справи не містяться копії договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» та додатків до нього, що би підтверджувало повноваження позивача, як нового кредитора у цій справі.

Проте суд, не взяв до уваги вищезазначені обставини та помилково прийшов до висновку про наявність правових передумов для задоволення позову.

Вказує, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/11180-01, відповідно до якого клієнт відступає фактору право вимог, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти. 31.12.2020 додатковою угодою № 26 до договору факторингу текст договору було викладено у новій редакції. Відповідно до реєстру боржників № 168 від 11.01.2022 до договору факторингу № 28/1118-01 від ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 739081438.

Тобто, кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено у 2021 році, але чомусь договір факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», за яким ТОВ «Таліон Плюс» нібито перейшло право вимоги за кредитним договором № 739081438, було укладено ще в 2018 році, задовго до укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору №739081438 /29.07.2021 року/.

На думку скаржника, договір факторингу та передача права вимоги було укладено ще до виникнення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем первинних кредитних правовідносин.

Така обставинам сама по собі суперечить виникненню права вимоги у ТОВ «Таліон Плюс».

Разом з тим, позивач не надав до суду копію договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», що унеможливлює встановлення змісту такого правочину, зокрема, предмет договору, права та обов`язки сторін.

При цьому, долучено копію Додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018.

Також позивачем не було долучено витяг з реєстру боржників № 168 від 11.01.2022 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, що позбавляє суд можливості встановити перехід права вимоги до відповідача за договором № 739081438.

Крім того, позивачем надано до суду копію договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 не в повному обсязі , що унеможливлює належно та у повній мірі сприймати зміст цього документу, а також встановити істотні умови такого договору, в тому числі зобов`язання нового кредитора перед первісним кредитором щодо здійснення оплати за придбання права грошової вимоги до боржників, зокрема, до відповідача за кредитним договором №739081438.

Апелянт посилається на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 17.01.2020 у справі № 916/2286/16, в якій зазначено, що відсутність доказів на підтвердження переходу права вимоги до фактора за договором факторингу є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про стягнення заборгованості.

Крім того, у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», однак позивачем не було надано до суду доказів видачі відповідачу кредитних коштів за спірним кредитним договором. Надання розрахунку суми заборгованості або витягу з реєстру прав вимог є недостатнім для підтвердження наявності заборгованості.

Також, у договорі факторингу №20102022, укладеного 20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не зазначена ціна, за яку відбулося відступлення права вимоги.

Відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором факторингу на час або після його укладення, тобто доказів які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором.

Отже, позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 739081438 від первісних кредиторів до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», що унеможливлює задоволення заявлених товариством позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що згідно Договору кредитної лінії № 739081438 від 29.07.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) уклади даний договір, предметом якого є надання кредиту у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 22 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, який позичальник зобов`язується повернути та сплатити проценти за користування кредитом.

Згідно п. 1.7 Договору Кредитна лінія надається строк на 8 днів (дисконтний період).

Згідно п. 1.8 Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено.

Згідно п. 1.9 за користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти, які відповідно до п. 1.9.1, 1.9.2, та 1.9.3 договору нараховуються щоденно та можуть становити 620,50 % річних, 253,00 % річних, 766,50 відсотка річних.

Згідно п. 1.12 Сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом, при цьому згідно п. 1.12.2 договору проценти нараховуються у розмірі 839,50 % річних.

Згідно п. 4.2 строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту, визначеного п. 1.7 договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту передбачених п. 1.8 та 1.12.1 Договору. У будь-якому разі зобов`язання що виникли під час дії Договору діють до повного їх виконання.

Договір від імені позичальника підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором та містить QR-код.

Згідно паспорту споживчого кредиту продукту «Смарт» до Договору № 739081438 від 29.07.2021 тип кредиту - кредитна лінія, сума кредиту 100 22 000 грн, строк кредитування 1-30 днів (з можливістю продовження строку), процентна ставка, відсотків річних: дисконтна процентна ставка - 3,65%-620,5%, індивідуальна процентна ставка - 310,25%-620,5%, базова процентна ставка - 620,5%, реальна річна процентна ставка, процентів річних 649%, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 839,60 % річних.

Відповідно додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, положення договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, він укладений між ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт), Клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів » (Фактор), клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно Витягу з Реєстру прав вимоги № 2 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 боржник ОСОБА_1 , номер кредитного договору 739081438, має заборгованість за основною сумою боргу 21 188,24 грн, сума заборгованості за відсотками становить 61 705,66 грн, загальна сума заборгованості 82 893,90 грн.

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 739081438 від 29.07.2021 за період з 06.03.2023 по 31.08.2023 боржник ОСОБА_1 , станом на 06.03.2023 кредитор - ТОВ «Таліон Плюс», з 31.03.2023 по 31.08.2023 кредитор -ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів » та становить 82 893,9 грн, яка складається з: суми заборгованості за основною сумою боргу 21 188,24 грн і суми заборгованості по відсотках 61 705,66 грн.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Звертаючись з позовом, ТОВ «ФК «Євпорейська агенція з повернення боргів» посилалось на те, що через невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором № №739081438 від 29 липня 2021 року утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути як правонаступник кредитора у спірних правовідносинах.

На підтвердження позовних вимог позивачем було долучено копію Кредитного договору з додатками, копію Паспорту споживчого продукту «Смарт» до договору №739081438 від 29.07.2021, копію Додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, копію Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, Витяг з Реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, розрахунок суми заборгованості за період з 06.03.2023 по 31.08.2023.

Отже надані позивачем докази підтверджують укладення кредитного договору №739081438 від 29 липня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомга» та ОСОБА_1 .

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК Українивстановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача.

Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (статті 77 - 80 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом (частини 5, 7 статті 81 ЦПК України).

З огляду на характер спірних правовідносин, зміст та підстави заявлених позовних вимог, позивач мав довести, а суд перевірити на підставі наданих сторонами доказів факт переходу до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитним договором № 739081438 від 29 липня 2021 року, а також наявність та розмір заборгованості відповідача за Договором.

Як вбачається із матералів справи, 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу 28/1118-01, проте, в матеріалах справи відсутній примірник вказаного договору.

31 грудня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» була укладена Додаткова Угода № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, згідно умов якої, сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції.

Пунктом 4.1 Додаткової Угоди № 26 сторони визначили порядок відступлення права вимоги, зокрема, наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру права вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром права вимоги.

Крім того, як вірно зазначено скаржником у апеляційній скарзі, на час укладення договору факторингу № 28/1118-01 (28 листопада 2018 року) кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 (укладеного 29.07. 2021) ще не існувало.

Позивачем не надано суду також Реєстру прав вимоги, як невід`ємної частини договору факторингу від 28.11.2018, хоча в позовній заяві позивач послається на витяг з реєстру боржників № 168 від 11.01.2022 до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс».

Із наведеного слідує, що у ТОВ «Таліон Плюс» не виникло право вимоги до відповідача.

20 жовтня 2022 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (Клієнт) укладено договір факторингу № 20102022, відповідно умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимог, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийнятита передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах , визначених цим договором (п. 2.1).

Договір містить перелік додатків: Додаток № 1 форма реєстру прав вимоги; Додаток № 2 форма повідомлення боржника; Додаток № 3 форма акту повернення права вимоги; Додаток № 4 форма надання інформації згідно Реєстру боржників в електронному виді; Додаток № 5 форма Акту приймання передачі інформації згідно Реєстру боржників в електронному виді.

З наданого позивачем до позовної заяви переліку доданих до позовної заяви на підтвердження переходу права грошової вимоги документів було долучено лише Витяг з Реєстру права вимоги № 2 до договору факторингу № 20.10.2022, датований 06.02.2023.

Інших додатків, вказаних у договорі факторингу, матеріали справи не містять.

Колегія суддів зауважує, що сам по собі Витяг з Реєстру прав вимоги № 2 договору факторингу 20102022 від 20.10.2022 не засвідчує перехід права вимоги до ОСОБА_1 за договором № 739081438 від 29.07.2021 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Крім того, згідно умов договору факторингу право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, по формі встановленій у додатку до цього договору ( п. 4.1.).

Згідно витягу з Реєстру прав вимоги № 2 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, датованого 06.03.2023 вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 становить згідно кредитного договору 82 893,90 грн, разом з тим, згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість у заявленій товариством сумі 82 893,90 грн розрахована за період з 06.03.2023 по 31.08.2023 року; це може свідчити про те, що станом на час підписання реєстру прав вимоги № 2 за ОСОБА_1 не може рахуватися заборгованість у вказаній сумі.

Отже, із умов договору вбачається, що сторони погодили умови переходу права вимоги від Клієнта до Фактора, проте, позивачем не надано доказів щодо набуття права грошової вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 за договором №739081438 від 29.07.2021 перед ТОВ «Таліон Плюс» у зв`язку з укладенням договору факторингу №28/1118-01 від 28.12.2018 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає,що позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком, на підтвердження права грошової вимоги позивача до відповідача та щодо визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за договором № 739081438 від 29.07.2021.

В оцінці поведінки та способу ведення справ банком чи фінансовою установою суд апеляційної інстанції враховує те, що вони є професійними учасниками ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до них висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком чи фінансовою установою є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Аналогічна позиція викладена і Верховим Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №199/7014/20.

Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором № 739081438 від 29.07.2021.

Щодо розміру заборгованості, яку позивач просить стягнути з ОСОБА_1 , колегія суддів виходить з наступного.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).

На підтвердження розміру заборгованості, яку позивач просив стягнути з відповідача, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надало лише розрахунок заборгованості, згідно якого за кредитним договором № 739081438 від 29.07.2021 за період з 06.03.2023 по 31.08.2023, заборгованість становить 82 893,90 грн, з яких 21 188,24 грн заборгованість по основному боргу та 61 705,66 грн заборгованість по відсоткам.

Між тим, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором і ці докази мають знаходитися у кредитора, в тому числі нового, до якого перейшли права та обов`язки попередника.

В той же час, розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 № 6-16цс15.

Матеріали справи не містять виписки за картковим рахунком відповідачки ОСОБА_1 .

Отже, суд був позбавлений можливості перевірити заявлені товариством вимоги в частині обґрунтованості та правильності наданого позивачем розрахунку заборгованості.

Проте, суд першої інстанції вищевикладеного не врахував і дійшов до помилкового висновку про стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості в розмірі 82 893,90 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими, спростовують висновки суду першої інстанції щодо підстав для задоволення позовних вимог, а тому приймаються до уваги та підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог, то до стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 підлягають судові витрати за сплату судового збору, сплаченого відповідачем в суді апеляційної інстанцій у розмірі 4 026,00 грн.

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 01 грудня 2023 року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору, у розмірі 4 026,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко