УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 752/12463/24

провадження № 61-17190ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року про залишення позовної заяви без руху, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2024 року про повернення заяви про роз`яснення судового рішення, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва 08 липня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення та продовження процесуального строку, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва 08 липня 2024 року про визнання неподаною позовної заяви та її повернення та постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про припинення трудових відносин, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») про припинення трудових відносин, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів.

Голосіївський районний суд м. Києва ухвалою від 18 червня 2024 року залишив вказану позовну заяву ОСОБА_1 без руху.

05 липня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва постановив ухвалу, якою повернув ОСОБА_1 заяву про роз`яснення судового рішення.

08 липня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва своєю ухвалою відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення та продовження процесуального строку.

08 липня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва постановив ухвалу, якою позовну заяву ОСОБА_1 визнав неподаною і повернув позивачу разом із доданими до неї документами.

Київський апеляційний суд своєю постановою від 27 листопада 2024 року залишив без змін ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2024 року про повернення заяви про роз`яснення судового рішення та ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 08 липня 2024 року про визнання неподаною позовної заяви та її повернення.

Закрив апеляційне провадження в частині оскарження ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року про залишення позовної заяви без руху.

24 грудня 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2024 року, ухвали Голосіївського районного суду м. Києва 08 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2024 року про повернення заяви про роз`яснення судового рішення, ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 08 липня 2024 року про визнання неподаною позовної заяви та її повернення та постанови Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року, прийнятої за наслідками перегляду указаних ухвал суду першої інстанції, належить відмовити з огляду на таке.

У відповідності до частини четвертої статті 394 ЦПК України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої, другої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Судами попередніх інстанцій установлено, що у червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Укрзалізниця», у якому просила прийняти рішення щодо припинення трудових відносин між нею та Державним підприємством «Донецька залізниця»; зобов`язати АТ «Укрзалізниця» внести запис до її трудової книжки про припинення трудових відносин 31 грудня 2015 року; стягнути з АТ «Укрзалізниця» на її користь мінімальну заробітну плату з 01 листопада 2014 року до 31 жовтня 2015 року; зобов`язати АТ «Українська залізниця» сплатити обов`язкові платежі за ОСОБА_1 до бюджету та спеціальних фондів України.

Голосіївський районний суд м. Києва ухвалою від 18 червня 2024 року залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху з тих підстав, що позовна заява подана без додержання вимог, викладених у статті 175 ЦПК України; надав строк для усунення недоліків позовної заяви, який не міг перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали та роз`яснив, що у разі невиконання вимог ухвали позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Зокрема, суд вказав, що позивачці необхідно сплатити судовий збір в загальній сумі 3 633,60 грн.

ОСОБА_1 недоліки, визначені ухвалою суду від 18 червня 2024 року, не усунула.

Проте, 24 червня 2024 року позивачка на електронну пошту суду подала заяву про роз`яснення ухвали суду від 18 червня 2024 року про залишення її позову без руху, мотивуючи тим, що ухвала є не зовсім зрозумілою, що ускладнює її виконання.

Голосіївський районний суд м. Києва ухвалою від 05 липня 2024 року повернув ОСОБА_1 указану заяву у зв`язку з тим, що формування заяви про роз`яснення судового рішення у підсистемі «Електронний суд» не здійснено, а докази перевірки електронного цифрового підпису із застосування посиленого сертифіката відкритого ключа та перевірки електронного цифрового підпису, накладеного на дану заяву з використанням підсистеми «Електронний суд», відсутні.

Відповідно до частини другої статті 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Згідно з частиною восьмою статті 43 ЦПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Пунктами 12, 32 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» передбачено, що електронний підпис - це електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; підписувач - фізична особа, яка створює електронний підпис.

Частиною першою, другою статті 6, частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

У частині четвертій статті 183 ЦПК України закріплено, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Пунктом 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України встановлено, що заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Ураховуючи те, що заява ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали суду від 18 червня 2024 року не була скріплена електронним цифровим підписом, тому суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про повернення вказаної заяви особі, яка її подала.

Як було зазначено вище, позивачка у встановлений судом в ухвалі від 18 червня 2024 року строк недоліки позовної заяви не виправила.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З огляду на викладене та враховуючи, що протягом встановленого судом строку, позивачка не усунула недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі від 18 червня 2024 року, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.

Разом із цим, ОСОБА_1 роз`яснено її право повторно звернутися до суду з позовом, поданим і оформленим відповідно до вимог ЦПК України.

Таким чином, із змісту касаційної скарги та оскаржуваних ухвал Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2024 року про повернення заяви про роз`яснення судового рішення та від 08 липня 2024 року про визнання неподаною позовної заяви та її повернення вбачається, що касаційна скарга в цій частині вимог є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність оскаржених рішень.

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга в частині оскарження указаних судових рішень є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2024 року про повернення заяви про роз`яснення судового рішення, ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 08 липня 2024 року про визнання неподаною позовної заяви та її повернення та постанови Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року, прийнятої за наслідками перегляду указаних ухвал суду першої інстанції, належить відмовити.

Щодо оскарження постанови Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року в частині закриття апеляційного провадження щодо оскарження ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року про залишення позовної заяви без руху.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

Згідно з частиною другою статті 352 ЦПК України учасники справ, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Відповідно до частини першої статті 353 ЦПК України встановлено вичерпний перелік ухвал, на які подаються апеляційні скарги окремо від рішення суду.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

Ухвала про залишення заяви без руху відсутня в переліку ухвал, визначеному частиною першою статті 353 ЦПК України, на які може бути подана апеляційна скарга окремо від рішення суду.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат (пункт 13 частини першої статті 353 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 607/23244/21 сформулювала правовий висновок про застосування пункту 13 частини першої статті 353 ЦПК України щодо можливості апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви (заяви) без руху в частині визначення розміру судових витрат окремо від рішення суду.

Наголосила, що ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху підлягає апеляційному оскарженню лише разом з рішенням суду, якщо суд першої інстанції у цій ухвалі встановлює розмір судового збору, який позивач (заявник) має сплатити при зверненні до суду, або порядок його обчислення, однак особа не погоджується або з таким розміром, або з порядком його обчислення. Такі ухвали суду першої інстанції не підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду. В такому випадку заявник може реалізувати своє право на апеляційне оскарження такого судового рішення, шляхом включення заперечень на нього до апеляційної скарги на рішення суду, відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України (у випадку постановлення такого рішення місцевим судом).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Статтею 362 ЦПК України визначені підстави для закриття апеляційного провадження. Втім, хоча стаття 362 ЦПК України не містить такої підстави для закриття провадження, як помилково відкритого, в даному випадку, процесуально вірними були дії суду апеляційної інстанції щодо закриття апеляційного провадження, оскільки апеляційне провадження у даній справі було відкрите з перегляду ухвали суду першої інстанції, яка не підлягає оскарженню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття апеляційного провадження у справі в частині оскарження ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року про залишення позовної заяви без руху.

Щодо оскарження в касаційному порядку ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року про залишення позовної заяви без руху та ухвали Голосіївського районного суду м. Києва 08 липня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення та продовження процесуального строку

Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 17 ЦПК України не допускається касаційне оскарження судового рішення суду першої інстанції без його перегляду в апеляційному порядку.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Оскільки, як вбачається із постанови Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року, ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року про залишення позовної заяви без руху та ухвала Голосіївського районного суду м. Києва 08 липня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення та продовження процесуального строку не були переглянуті в апеляційному порядку по суті, на предмет законності не перевірялися, ці ухвали не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвал суду першої інстанції необхідно відмовити.

Щодо посилання позивачки у касаційній скарзі на факт оскарження нею в апеляційному порядку ухвали Голосіївського районного суду м. Києва 08 липня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення та продовження процесуального строку, то Верховний Суд вважає за необхідне додатково роз`яснити заявниці положення пункту 1 частини першої статті 270 ЦПК України, відповідно до якого суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року про залишення позовної заяви без руху, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2024 року про повернення заяви про роз`яснення судового рішення, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва 08 липня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення та продовження процесуального строку, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва 08 липня 2024 року про визнання неподаною позовної заяви та її повернення та постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про припинення трудових відносин, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов