Справа № 180/1169/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Нанічкіної Н.М., з секретарем судового засідання Лебедєвою К.Є., розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Марганецького міського суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна.

04.12.2024 року до суду надійшла заява представника позивача адвоката Гончаренка О.О., в якій він просить забезпечити позов ОСОБА_1 шляхом накладення арешту та заборони відчуження належного ОСОБА_2 легкового автомобіля марки ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 .

Заяву обґрунтовано тим, що предметом спору у справі є транспортний засіб легковий автомобіль марки ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , який був придбаний 16.12.2011 року на підставі договору № 114112-Y01195. На цей час вказане майно зареєстроване за відповідачем.

Враховуючи, що спірний автомобіль юридично належить відповідачу на праві власності, що дозволяє йому безперешкодно відчужити його у бідь-який момент з метою ухилення від майнової відповідальності при поділі майна, що є спірною сумісною власністю, враховуючи, що позивач ставить питання про стягнення з відповідача грошової компенсації за частку автомобіля, у разі його відчуження відповідачем це може ускладнити чи зробити неможливим виконання судового рішення, у разі його ухвалення на користь позивача, враховуючи поведінку відповідача, який заявив позивачці, що перепідпише майно на іншу особу, і вона нічого не отримає, сторона позивача змущена просити суд забезпечити позов шляхом накладення арешту та оголошення заборони відчуження спірного автомобіля до вирішення спору по суті.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, оглянувши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з вимогами ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виник спір майнового характеру, за результатами вирішення якого позивачка ОСОБА_1 бажає отримати з відповідача грошову компенсацію за частку вартості легкового автомобіля марки ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , тому нею заявлено вимогу про накладення арешту на вказаний автомобіль, який зареєстрований за відповідачем.

Заявниця зазначає, що існує загроза того, що відповідач може вчинити дію щодо відчуження належного йому автомобіля, і це в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, у разі його ухвалення на користь позивача.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладеня арешту на майно, суд зважає за те, що позивачка не претендує на сам предмет спору легковий автомобіль ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , а бажає отримати грошову компенсацію Ѕ частки вартості вказаного автомобіля.

Верховний Суд в своїй постанові від 13.02.2023 року у справі № 161/13240/21 висловив правову позицію, що у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Норми Сімейного кодексу України свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

За матеріалами справи, відповідач не заперечує, що спірний лековий автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд не вбачає підстав для обмеження відповідача ОСОБА_2 у праві розпоряджатися своїм майном лековим автомобілем ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , оскільки відсутній зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, яким є стягнення грошової компенсації.

Сама лише потенційна можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, керуючись ст.ст.149-150, 153, 260, 353-354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання.

Суддя: Н. М. Нанічкіна