Придніпровський районний суд м.Черкаси
Провадження № 2-н/711/991/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Н.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Холд Лімітед» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ, інфляційних та 3% річних,-

ВСТАНОВИВ:

Директор ТОВ «Холд Лімітед» Тітаренко І.А. 24.12.2024 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси в порядку наказного провадження із заявою, в якій просив видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 12568,71грн., інфляційних втрат у розмірі 3646,63 грн. та 3% річних у розмірі 966,97 грн. та судового збору у розмірі 302,80 грн.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2024 справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацькій Н.М.

Вивчивши подану заяву та додані до неї документи, суддя приходить до наступного.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно положень пункту 1 частини 2, частини 3 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного, позовного та окремого провадження. Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Порядок вирішення справ в наказаному провадженні визначено в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України (статті 160-173).

Відповідно до частини 1, 2 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Пунктом 3 частини 1 статті 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахування індексу інфляції та 3% річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд з такою вимогою.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Заявником заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ за період з 01.11.2020 по 01.11.2024, що перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, тобто три роки.

Доводи заявника про те, що у зв`язку із запровадженими карантинними обмеженнями та введенням воєнного стану відбувалося зупинення перебігу строку позовної давності суддя відхиляє, оскільки встановлення обставин зупинення перебігу строку позовної давності виходить за межі інституту наказаного провадження.

Так, стаття 165 ЦПК України не містить вимог щодо з`ясування судом/суддею обставин зупинення строку позовної давності.

Водночас, пропуск позовної давності свідчить про наявність спору між заявником та боржником, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. У протилежному випадку, вирішення питання про стягнення вказаної заборгованості з боржника у порядку наказного провадження призведе до того, що боржник буде позбавлений можливості звернутися до суду з відповідною заявою про застосування позовної давності, чим можуть бути обмежені права цього учасника справи.

Також, суд звертає увагу, що у наданому заявником розрахунку боргу по особовому рахунку № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , зазначено період нарахування боргу із листопада 2020 року по листопад 2024 року. Заявником не обґрунтовано та підтверджено відповідними доказами розмір заборгованості та періоду її виникнення.

Вищезазначені обставини свідчать про те, що заявлені вимоги не є безспірними, а тому їх вирішення можливе лише у порядку позовного провадження.

Крім того, у заяві про видачу судового наказу заявник вказує, що внаслідок неналежного виконання зобов`язань боржником, крім основного боргу, підлягає стягненню 3% річних та інфляційні втрати.

При цьому, із наданого заявником розрахунку індексу інфляції та 3% річних, нарахованих ОСОБА_1 на суму заборгованості за спожитий природний газ, вбачається, що вказані нарахування здійснено у наступному порядку: поточна заборгованість - 12568,71 грн.; період розрахунку інфляційних та 3% річних- з 26.05.2022 по 17.12.2024; інфляційні за вказаний період 3646,63 грн., 3% річних 966,97 грн.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» № 206 від 05.03.2022 встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення, зокрема, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова застосовується з 24.02.2022.

Так, з 24.02.2022, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан, який триває і дотепер.

29.12.2023Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», якою пункт 1 Постанови № 206 викладено у такій редакції, зокрема: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості № 285 від 15.05.2015). Ця постанова набрала чинності 30.12.2023.

Тобто, частина нарахованих інфляційних та 3% річних здійснено заявником за період часу, коли існувала заборона нарахування та стягнення, зокрема, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, а саме з 24.02.2022 по 30.12.2023.

З урахуванням вказаних обставин, заявлені вимоги у частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних не є безспірними, а тому їх вирішення можливе лише у порядку позовного провадження.

Відповідно до частини 2 статті 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Враховуючи наведені положення закону та встановлені судом обставини справи, зважаючи на те, що вимоги за якими видаються судові накази, мають бути безспірними, вважаю за необхідне відмовити ТОВ «Холд Лімітед» у видачі судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ, інфляційних та 3% річних.

Згідно з частиною 1 статті 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Відповідно до частини 2 статті 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись статей 160, 161, 163, 165, 258 260, 353-355 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Холд Лімітед» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ, інфляційних та 3% річних -відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Н. М. Кондрацька