КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Ламбуцька Т.О.,

за участю:

представника особи, яка

не брала участі у справі

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик Марії Олексіївни та особи, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 15 березня 2024 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик Марія Олексіївна, про поділ майна подружжя, визнання права власності на майно та зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 , згідно з яким просила:

- в порядку поділу спільного майна подружжя визнати: за позивачем ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1428 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :05:003:0068, цільове призначення якої: 02.01 - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); за відповідачем ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1428 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :05:003:0068, цільове призначення якої: 02.01 - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- зняти арешт з земельної ділянки площе 0,1428 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :05:003:0068, цільове призначення якої: 02.01 - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- судові витрати покласти на відповідача.

Одночасно із пред`явленням позову до суду, позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просила вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення реалізації арештованого майна, а саме земельної ділянки площею 0,1428 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :05:003:0068, цільове призначення якої: 02.01 - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належить ОСОБА_4 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову посилалася на те, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Фесик М.О. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 щодо виконання виконавчого листа №754/7728/19 від 02.02.2023 року Деснянського районного суду про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості.

20.02.2023 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 754/7728/19, виданого 02.02.2023 року Деснянським районним судом міста Києва, описано та накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_4 , а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Описаний та арештований будинок знаходиться на спірній земельній ділянці площею 0,1428 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:003:0068.

Заявник зазначав, що на даний час є необхідність у зупиненні реалізації арештованого майна - земельної ділянки для уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_3 , як співвласника майна, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні рішення суду внаслідок задоволення позовної заяви.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15.03.2024 заяву задоволено. В порядку забезпечення позову зупинено реалізацію арештованого майна, а саме земельної ділянки площею 0,1428 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:003:0068, цільове призначення: 02.01 - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належить ОСОБА_4 на праві власності.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких вона звернулась до суду (а.с. 53-56).

В апеляційній скарзі третя особа, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви позивача відмовити.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна перешкоджає виконанню судового рішення, яке набрало законної сили, щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 2459312,00 грн., неустойки на суму 27436,80 грн. та судового збору у розмірі 11879,65 грн., що, у свою чергу, виходить за межі мети забезпечення позову.

При цьому, зазначає, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали земельна ділянка, реалізацію якої оскаржуваною ухвалою зупинено, належала ОСОБА_5 (а.с. 61-66).

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви позивача відмовити.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна перешкоджає виконанню судового рішення, яке набрало законної сили, щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 2459312,00 грн., неустойки на суму 27436,80 грн. та судового збору у розмірі 11879,65 грн., що, у свою чергу, виходить за межі мети забезпечення позову.

Також, зауважує, що при постановленні оскаржуваної ували не дослідив матеріали справи, зокрема не дослідив належність земельної ділянки відповідачу або іншій особі, та протиправно забезпечив позов шляхом зупинення реалізації земельної ділянки, яка належить іншій особі та яка не є учасником справи (а.с. 84-90).

Представник особи, яка на брала участі у справі, - ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання повторно не з'явилися у судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.

Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які повторно не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника особи, яка не брала участі у справі, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 щодо виконання виконавчого листа №754/7728/19 від 02.02.2023 Деснянського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості.

20.02.2023 постановою приватного виконавця Фесик М.О. у виконавчому провадженні НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №754/7728/19, виданого 02.02.2023 Деснянським районним судом м. Києва, описано та накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_4 , а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Описаний та арештований будинок знаходиться на спірній земельній ділянці площею 0,1428 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:003:0068.

Звертаючись до суду з заявою щодо забезпечення позову про поділ майна подружжя, позивач, як на підставу для її задоволення, посилався на те, що на даний час є необхідність у зупиненні реалізації арештованого майна - вищезазначеної земельної ділянки для уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_3 , як співвласника цього майна, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні рішення суду внаслідок задоволення позовної заяви.

Так, згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

При цьому, згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства про розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору, реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам та не порушення прав третіх осіб.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не врахував, що фактично позивач просить вжити заходи забезпечення позову з метою перешкоджання виконання судового рішення, яке набрало законної сили, в іншій справі з приводу іншого спору, що виходить за межі мети забезпечення позову, яка полягає у вжитті судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення у випадку задоволення заявлених позовних вимог саме у даній справі.

У свою чергу, у постановах Верховного Суду від 11.11.2019 у справі №337/474/14-ц та від 11.12.2023 у справі № 463/13099/21 викладено правовий висновок, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Також, Верховним Судом у постанові від 03.04.2019 у справі №211/129/18-ц сформульовано правову позицію, згідно з якою суд не може заборонити державному виконавцеві вживати необхідних заходів щодо своєчасного й повного виконання рішення. Вжиті заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження.

Отже, у даному випадку, забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого нерухомого майна, перешкоджає виконанню судового рішення у іншій справі з приводу іншого спору, що виходить за межі мети забезпечення позову. Зупинення продажу арештованого нерухомого майна порушує права стягувача у виконавчому провадженні, відтак обраний позивачем спосіб забезпечення позову не відповідає його меті і завданням цивільного судочинства та є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову не може вважатись допустимим заходом охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

Крім того, як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка, реалізацію якої оскаржуваною ухвалою зупинено, належить ОСОБА_5 , а не відповідачу по справі ОСОБА_4 .

Однак, при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не дослідив матеріали справи, зокрема не дослідив належність вищевказаної земельної ділянки відповідачу або іншій особі та безпідставно забезпечив позов шляхом зупинення реалізації земельної ділянки, яка належить іншій особі та яка не є учасником справи.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, предмет позову та наведені позивачем обґрунтування позову та необхідності його забезпечення, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 149, 150, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик Марії Олексіївни та особи, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах ОСОБА_2 , - задовольнити.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 15 березня 2024 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик Марія Олексіївна, про поділ майна подружжя, визнання права власності на майно та зняття арешту з майна - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 , поданої від її імені та в її інтересах адвокатом Дешевим Олександром Анатолійовичем, про забезпечення позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 08 липня 2024 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова