РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі Ковальчук О.Б.,

за участю представника позивача - адвоката Кузь Ю.С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в мiстi Рiвне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про усунення перешкод у праві розпорядження майном шляхом зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Відділу державної служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить зняти арешт з 52/100 частини нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , який накладено Державною виконавчою службою у місті Рівне 20 березня 2007 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах виконавчого провадження АА № 555960.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що йому на праві спільної часткової власності належить будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Після виконання рішення суду щодо стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 350 грн. він дізнався із реєстру речових прав, що на даний момент не знято арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відтак він звернувся до відповідача через свого представника адвоката Кузь Ю.С. із заявою про зняття вищевказаного арешту. Оскільки листом № 162165 від 07 червня 2024 року ВДВС у м. Рівному відмовив йому у задоволенні заяви, він звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх порушених прав.

Представник позивача адвокат Кузь Ю.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Вказав, що на даний момент не відкрито жодних виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 , боргів щодо сплати аліментів у позивача немає, а тому немає підстав для збереження арешту на майно.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином. 08.07.2024 року через електронну пошту Рівненського міського суду Рівненської області в.о. начальника відділу В.Мельником подано клопотання, в якому просить відкласти розгляд справи на іншу дату в зв`язку із перебуванням заступника начальника ОСОБА_4 у відпустці. Відзиву на позовну заяву не подав.

Заслухавши думку представника позивача адвоката Кузь Ю.С., дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На праві спільної часткової власності ОСОБА_1 належить житловий будинок (52/100 частини), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ,що підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав № 376983806 від 02 травня 2024 року.

20 березня 2007 року державним виконавцем Коваль М.В. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах виконавчого провадження АА № 555960.

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача адвокатом Кузь Ю.С. було подано адвокатські запити № 24/04-4 від 25 квітня 2024 року та № 24/05-1 від 02 травня 2024 року з проханням надати копії матеріалів виконавчого провадження АА № 555960 для ознайомлення.

З відповіді Відділу державної служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 132732 від 02 травня 2024 року та № 134748 від 07 травня 2024 року вбачається, що за даними, які містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у Відділі виконавче провадження АА № 555960 не перебувало та не перебуває. У зв`язку з цим було відмовлено у наданні копій матеріалів виконавчого провадження.

Згідно відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження інших виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 на виконанні не перебуває.

20 травня 2024 року представником позивача - адвокатом Кузь Ю.С. було подано заяву про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та знаття арешту на майно.

З відповіді Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 162165 від 07 червня 2024 року вбачається, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконання у Відділі не перебуває відкрите виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 350 грн. На виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 61222765 з примусового виконання виконавчого листа №2-8267/2007 виданого 20 грудня 2007 року Рівненським міським судом Рівненської області про зміну розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, Відділом державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відмовлено у знятті арешту з нерухомого майна у зв`язку із відсутністю на виконанні виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів.

Вказане зумовило звернення позивача до суду із цим позовом про усунення перешкод у здійсненні права розпоряджатися своїм майном шляхом звільнення майна з-під арешту.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішенні питання про керуватися Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV в редакції від 28.08.2003 (далі Закон 606-XIV) чинній на час накладення обтяження.

Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (далі Закон № 606-XIV; у редакції, чинній на момент винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

- закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону;

- повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону;

- повернення виконавчого документа (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так саме повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, після якої ніякі інші дії щодо примусового виконання рішення державним виконавцем не вчиняються.

Згідно із ч. 1 ст. 38 Закону 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною першою ст. 38 Закону № 606-XIV визначено: якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VII від 02.06.2016 (далі Закон № 1404-VII; у редакції, чинній на день розгляду питання про зняття арешту з майна) у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.

Частиною 4 ст. 59 Закону № 1404-VIIвизначено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Водночас ч. 5 ст. 59 цього Закону передбачено, що у всіх інших випадках арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 20.03.1952 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року Законом № 475/97, положеннями Протоколів № 2, 4, 7, та 11 до Конвенції та положеннями Цивільного кодексу України (ч.ч. 1,2 ст. 319, ст. 321) закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб,

За змістом ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, передбачений законом, зокрема, шляхом припинення правовідношення чи дії, яка порушує право.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності набувається на підставах, передбачених законом, зокрема в порядку спадкування.

За правилами ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з положеннями ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 80 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення усіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 (далі Правила), строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Таким чином, у суду є всі підстави вважати, що на теперішній час відсутні будь-які правові підстави для продовження існування обмеження щодо розпорядження майном ОСОБА_1 , оскільки виконавче провадження, в межах якого накладалася заборона, завершене і знищене.

З огляду на вказане позивач ОСОБА_1 , який є одним із співвласників житлового будинку, обмежений у здійсненні своїх майнових прав, зокрема щодо житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Не зняття державним виконавцем арешту з майна ОСОБА_1 , який був накладений на підставі постанови Державної виконавчої служби у місті Рівне б/н від 20 березня 2007 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, за відсутності будь-якого виконавчого провадження стосовно власника цього майна порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження часткою майна, яка йому належить.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду у справі № 817/928/17 від 27.03.2020 року, яка в силу приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Крім того, суд враховує, що арешт на майно ОСОБА_1 , накладено державним виконавцем більше п`ятнадцяти років тому, донька позивача на утримання якої стягувалися аліменти досягла повноліття, у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень відсутні будь-які діючі виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, суд вважає правильними та доведеними аргументи позивача щодо безпідставного продовження обмеження цивільних (майнових) прав на нерухоме майно. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам закону та не порушує прав інших осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявності підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 4-6, 76-81, 83, 259, 263 - 265, 268, 273, 274, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу державної служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про усунення перешкод у праві розпорядження майном шляхом зняття арешту з майна - задовольнити повністю.

Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з 52/100 частини нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , який накладено Державною виконавчою службою у місті Рівне 20 березня 2007 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах виконавчого провадження АА № 555960, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 27.03.2007 року за № 4704910 Першою Рівненською державною нотаріальною конторою.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області 04.03.1999 року, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Відділ державної служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, адреса місцезнаходження: м. Рівне, вул. Замкова, 22-а).

Суддя Рівненського

міського суду Тимощук О.Я.