Справа № 585/3374/24
Номер провадження 2/585/961/24
У Х В А Л А

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2024 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Цвєлодуб Г.О.,

за участі представника позивача - Алфімова В.В.

при секретарі Салій О.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни заяву про укладення мирової угоди, яка надійшла на розгляд суду в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній частковій власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до Роменського міськрайонного суду Сумської області з вказаним позовом та просить поділити в натурі та визнати за нею право особистої приватної власності на 65/200 частки жилого будинку АДРЕСА_1 .

У жовтні 2024 року від позивача ОСОБА_1 , в інтересах якої як представник за довіреністю діє Алфімов В.В. та відповідача ОСОБА_2 , надійшла заява про затвердження мирової угоди, в якій позивач та відповідач просять прийняти спільну заяву сторін та затвердити мирову угоду, за якою позивач погоджується на отримання грошової компенсації вартості належної їй 65/200 частки жилого будинку АДРЕСА_1 , а відповідач сплачує 80 000 грн. грошової компенсації, а надалі за відповідачем ОСОБА_2 визнається право власності на 65/200 частки жилого будинку АДРЕСА_1 .

Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату та час проведення підготовчого судового засідання повідомлялась належним чином.

У судовому засіданні представник позивача Алфімов В.В. просив затвердити мирову угоду та припинити провадження у справі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, у судовому засіданні, яке відбулось 25.10.24 просив затвердити мирову угоду.

Суд, вислухавши учасників процесу, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, вважає, що мирова угода не підлягає затвердженню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до частин першої, другої статті 208 ЦПК України, виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2постановлено, що у разі якщо умови мирової угоди не суперечать закону, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб (не сторін), суд визнає мирову угоду та закриває провадження у справі.

Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спір, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах, вона, як правило виконується добровільно.

Мирова угода не може стосуватися прав і обов`язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі, або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини одночасно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

Судом відзначається, що представництво інтересів позивача у вказаній цивільній справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, здійснюється представником за довіреністю Алфімовим В.В., який не є адвокатом або законним представником позивача, вказаною довіреністю право на укладення мирової угоди від імені позивача ОСОБА_1 окремо не посвідчено, позивач (зі слів представника) виїхала за кордон та зв`язок із нею втрачено, що позбавляє суд можливості переконатись у дійсній волі позивача на укладення такої мирової угоди, а також роз`яснити сторонам наслідки такого рішення.

За таких умов суд приходить до висновку, що заява про затвердження мирової угоди не підлягає задоволенню, а тому в її затвердженні необхідно відмовити та продовжити судовий розгляд.

Щодо наявності підстав для продовження судового розгляду вказаної цивільної справи, то судом відзначається наступне.

Встановлено, що рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04.04.2023 року (справа №585/2641/20) позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності було задоволено у повному обсязі. Виділено в натурі та визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 128/200 частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно Варіанту (показано жовтим кольором в додатку 1) висновку експерта № 3 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 02.02.2021 року, а саме: приміщення № 2-1 площею 10,4 кв.м, № 2-2 площею 19,1 кв.м, частину № 1-5 прощею 10,1 кв.м, № 1-3 площею 8,8 кв.м, загальною площею 48,4 кв.м, а також господарчі будівлі і споруди - літню кухню літ. «В», гараж літ. «Г», вбиральня літ. «У», погріб літ. «п», частини огорожі №. Припинено право спільної часткової власності, ОСОБА_2 на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення набрало законної сили 19.05.2023 року та у апеляційному порядку не оскаржувалось.

При цьому, представництво інтересів позивача ОСОБА_2 у цивільній справі за № 585/2641/20 здійснював представник за довіреністю Алфімов В.В.

Натомість, у цивільній справі за №585/3374/24 представник за довіреністю ОСОБА_3 виступає на стороні позивача ОСОБА_1 , яка приймала участь через свого представника адвоката Яковця Є.О. у цивільній справі за № 585/2641/20 як відповідач.

У даному випадку вбачається, що від відома суду умисно, ще на стадії подання позовної заяви до суду, приховано інформацію про існування іншого судового рішення, яким припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому відповідні реєстраційні дії уповноваженою особою (державним реєстратором, нотаріусом тощо) за цим судовим рішенням також не проводились, що створило у сторони позивача передумови для звернення до суду із позовом про поділ майна, що є у спільній частковій власності, хоча це питання вже однозначно вирішено іншим судовим рішенням, при цьому право спільної часткової власності також є припиненим.

До такого висновку суд приходить з тієї підстави, що позивач та відповідач були достовірно обізнані про існування судового спору, у якому постановлено рішення, що набрало законної сили, яким право спільної часткової власності на домоволодіння було припинено, тобто предмет спору був відсутній на стадії подання позовної заяви до суду.

Так, відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Тобто цивільне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

Крім того, відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями (пункт 2 частини другої статті 44 ЦПК України).

Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Частиною 4 ст. 44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Таким чином, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 слід залишити без розгляду, оскільки позивачем було здійснено подання до суду позову за відсутності предмета спору, що, зокрема підтверджується і тим, що до відома суду не було доведено інформацію про існування іншого судового рішення, яким вже вирішено питання про поділ майна, що є у спільній частковій власності сторін, і ці дії суддею визнаються зловживанням процесуальними правами.

Керуючись ст.ст. 44, 207, 208, 259, 353 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

У затвердженні мирової угоди відмовити.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній частковій власності залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом 15 днів від дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

З повним текстом ухвали сторони зможуть ознайомитись у приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області 28 грудня 2024 року, на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень за електронною адресою: https://reyestr.court.gov.ua, за № справи 585/3374/24, або у підсистемі «Електронний суд» у кабінеті користувача.

Суддя Роменського міськрайонного суду Г. О. Цвєлодуб