ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1177/19Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А.
Провадження № 22-ц/817/2/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участю секретаря: Панькевич Т.І.

та представника АТ Райффайзен Банк Аваль - адвокат Кунинець Н.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу № 601/1177/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2019 року, ухваленого суддею Коротичем І.А., повний текст якого складений 15 жовтня 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

у червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до АТ Райффайзен Банк Аваль про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 11 758, 60 гривень.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що у період з 01 червня 2006 року по 25 лютого 2019 року він знаходився у трудових відносинах з АТ Райффайзен Банк Аваль на посаді начальника Кременецького відділення з 28 листопада 2008 року. 25 лютого 2019 року позивач був звільнений за угодою сторін. Під час знаходження позивача у трудових відносинах з відповідачем, з боку останнього було встановлено, що заробітна плата працівників відділень АТ Райффайзен Банк Аваль складалась з основної заробітної плати і додаткової заробітної плати. Розмір додаткової заробітної плати начальника відділення визначався рівнем виконання планових показників всього відділення, які доводились у формі ключових показників діяльності (КПД), таблиці, що містили набір цифрових значень, досягнення яких відділенням у відсотковому значенні забезпечувало отримання працівником премії. Виплачувалась премія начальнику відділення щорічно за календарний рік. Позивач відпрацював у АТ Райффайзен Банк Аваль у 2018 році повний календарний рік. Відповідно до доведених до нього зі сторони відповідача планових показників на 2018 рік, згідно даних програмного забезпечення, яке веде облік виконання планових показників, позивач виконав планові показники на рівні 77,1 відсоток, згідно даних станом на 25 лютого 2019 року. Скільки це у грошовому еквіваленті, позивачу не вдалося з`ясувати у відповідача, який всупереч чинному законодавству, проігнорував його запити щодо розрахункового розміру премії за 2018 рік. Оскільки рівень виконання планових показників 2017 року і 2018 року був практично на одному рівні, то співвідношення розміру премії і посадового окладу відповідних періодів також мали б бути однаковими. Для отримання цих даних 04 квітня 2019 року позивач звертався із заявою до АТ Райффайзен Банк Аваль про надання виписки із заробітної плати і розміру посадових окладів 2017-2018 років. Відповідь зі сторони відповідача не було надано взагалі. Єдиним офіційним документом, який завірений зі сторони АТ Райффайзен Банк Аваль про заробітну плату позивача, коли він ще працював у відповідача є копія довідки про доходи. Якщо виходити з того, що виплату премії за 2017 рік було проведено у березні 2018 року і підняття окладу в липні 2018 року, то середня нарахована заробітна плата, відповідно до підняття окладу у липні 2018 року за період з січня по червень 2018 року становить 10 800,35 гривень. Дана сума була базою для обчислення премії за 2017 рік, яка була виплачена разом із заробітною платою за березень 2018 року в сумі 24204,48 гривень. Відповідно сума виплаченої премії за 2017 рік склала 13404,13 гривень. В липні 2018 року було проведено підняття оплати праці і відповідно до довідки середня нарахована заробітна плата за період з липня по грудень 2018 року становить 11769,52 гривень. Дані суми є базою для обчислення премії за 2018 рік. Виходячи із співвідношення розміру премії і середньої заробітної плати у 2017 році, розмір нарахованої премії за 2018 рік має становити 14606,97 гривень (11769,52 грн.*124,1%) або до виплати 11758,60 гривень. Незважаючи на те, що позивач звільнявся в кінці лютого 2019 року, при розрахунку йому не було виплачено премію за 2018 рік.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2019 року в позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль про стягнення з Акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль, , на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі 11 758 гривень 60 копійок відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що будь-які посилання на колективний договір і всі додатки, в т.ч. Положення про систему управління винагородою працівників АТ Райффайзен Банк Аваль та Положення про порядок преміювання працівників відділень АТ Райффайзен Банк Аваль, як документи, що регулюють правовідносини між позивачем та відповідачем, не відповідають чинному законодавству. Відповідач не ознайомив його з вищезазначеними документами, чим порушив не лише його права, а й вимоги Закону України Про колективні договори і угоди.

Вказує на те, що якщо виходити із чинності Положення про систему управління винагородою працівників АТ Райффайзен Банк Аваль, відповідач у порушенні свого ж положення не розглянув звернення позивача до Правління Банку і не виніс жодного окремого рішення по питанню виплати йому премії, а це в свою чергу підтверджує, що відповідач маніпулює і вибірково застосовує власні документи, що регламентують виплати премії. Він пропрацював повний календарний 2018 рік на посаді начальника Кременецького відділення, виконуючи поставленні завдання на рівні 77,1%. Від результатів роботи відділення залежать індивідуальні показники роботи працівників відділень, які у той час отримували премію щомісячно і виплачувалась вона щомісячно.

Від представника АТ Райффайзен Банк Аваль - Кунинець Н.Й. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому зазначила, що при прийнятті позивача на роботу в банк його було ознайомлено з умовами Колективного договору, що посвідчується його власним підписом на наказі №358-к від 31 травня 2006 року.

Крім того, про обізнаність позивача щодо того, що премія за результатами роботи за рік не виплачується працівникам, звільненим з роботи до дати прийняття Правлінням Банку рішення про виплату премії, свідчить і доданий позивачем до апеляційної скарги лист від 20.03.2019 року відправлений з його особистої скриньки на ім`я членів Правління Банку. Але слід зазначити, що будь-яких доказів отримання Правлінням Банку цього звернення не існує. Разом з тим зазначають, що жодного індивідуального рішення щодо виплати премії позивачу за 2018 рік Правлінням Банку не приймалося.

Отже, на час звільнення ОСОБА_1 з роботи у нього не виникало право отримання премії за 2018 рік, а у Банку не виникало обов`язку відповідно до ст.116 КЗпП України її виплачувати в день його звільнення.

Крім того, клопотання про витребування доказів позивач заявив лише в судовому засіданні 10 жовтня 2019 року без будь-якого належного обґрунтування. Отже, з огляду на вказане, судом першої інстанції правомірно відмовлено позивачу у задоволенні вказаного клопотання.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року зупинено провадження у справі у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 перебував у складі Збройних Сил України.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року поновлено провадження у цивільній справі № 601/1177/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2019 року, за позовом ОСОБА_1 до АТ Райффайзен Банк Аваль про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні.

08 грудня 2024 року ОСОБА_1 подав на електронну адресу суду повторно клопотання про зупинення провадження у справі, у зв`язку із тим, що він перебуває на військовій службі у військові частині НОМЕР_1 , однак даний документ не було підписано кваліфікованим електронним підписом, про що свідчить АКТ № 374, складений головним спеціалістом Тернопільського апеляційного суду Крамар М.Б., в зв`язку з чим вказане клопотання було залишено без розгляду.

В подальшому дане клопотання ОСОБА_1 поступило через засоби поштового зв`язку, однак до поданого клопотання не було долучено жодних доказів, що на даний час ОСОБА_1 безпосередньо бере участь у здійснення заходів, потрібних для забезпечення національної безпеки і оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції;

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов`язки.

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року в справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі №6-1957цс16 висловлено позицію, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі».

Подаючи клопотання про зупинення провадження, ОСОБА_1 посилався на довідку військової частини НОМЕР_1 , яка датована 28 червнем 2023 року, де вказано, що на підставі бойового розпорядження ОУВ ІНФОРМАЦІЯ_1 № 2180т ОКП від 21 травня 2022 року дана військова частина в повному складі приймає участь у бойових діях та здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території Донецької області.

Однак, з довідки військової частини НОМЕР_1 № 7/3356 від 29.11.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , проте дана довідка не містять інформації про виконання ОСОБА_1 на даний час бойових завдань у зоні бойових дій.

Тому колегія суддів вважає, що повторне клопотання про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню, оскільки відсутні в матеріалах справи належні та достатні докази того, що позивач ОСОБА_1 приймає безпосередньо участь у бойових діях і здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився та не повідомив причини своєї неявки, однак був повідомлений про дату, час та місце розгляду справу, що вбачається із поданого ним клопотання про зупинення провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник АТ Райффайзен Банк Аваль - адвокат Кунинець Н.Й. У судовому засіданні апеляційної скарги не визнала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника АТ Райффайзен Банк Аваль, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 01 червня 2006 року ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду заступника начальника Кременецького відділення АТ Райффайзен Банк Аваль, Наказ № 358-к від 31 травня 2006 року (т. 1 а.с. 67). 28 листопада 2008 року його переведено на посаду начальника Кременецького відділення Тернопільської обласної дирекції. 25 лютого 2019 року був звільнений за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою, Серія НОМЕР_2 (т. 1 зворот а.с. 4).

Позивач у лютому 2019 року отримав 18968,48 гривень, що підтверджується розрахунковим листком (т. 1 а.с. 19).

Згідно з пунктом 5.1.2 умов Колективного договору, укладеного між Правлінням Публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль та Центральною Радою профспілки працівників Публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль, і зареєстрованого Управлінням праці та соціального захисту населення Печерської районної державної адміністрації міста Києва за №92 від 15 травня 2015 року, сторони домовилися здійснювати оплату праці працівників, відповідно до вимог чинного законодавства, цього Колективного договору, Положення про систему управління винагородою працівників АТ Райффайзен Банк Аваль та інших нормативних документів Банку (т. 1 а.с. 88-93).

Відповідно до пункту 3 Положення про систему управління винагородою працівників Акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль, що є Додатком 1 до Колективного договору та яке визначає основні правила щодо заробітної плати працівників Банку встановлено, що загальна винагорода складається з наступних компонентів: основна (базова) заробітна плата, додаткова заробітна плата (змінні виплати, доплати та надбавки), інші заохочувальні та компенсаційні виплати (т. 1 а.с. 94-102).

Пунктом 1.3 Положення про винагороду визначено, що змінні виплати - це негарантована частина винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість, за особливі умови праці.

Згідно з пунктом 5.1 Положення про винагороду, змінні виплати визначаються результатами роботи групи Райффайзен (РБІ) в цілому, Банку, структурного підрозділу Банку та пов`язані з індивідуальними результатами роботи працівника Банку. Цим же пунктом встановлено загальні випадки, в яких змінні виплати не виплачуються працівникам Банку, зокрема, у разі звільнення працівника до дати прийняття рішення Правлінням Банку.

Пунктами 2.1 та 2.3 Положення про порядок преміювання працівників відділень АТ Райффайзен Банк Аваль передбачено, що премія для начальників відділень та менеджерів малого бізнесу сплачується щорічно в березні-травні наступного за звітним року та залежить від результатів роботи групи РБІ в цілому, Банку, КПВ, індивідуальних результатів роботи. Періодичність виплати може бути змінена за окремим рішенням Правлінням Банку. Правління Банку, відповідно до вимог RBI, зазвичай визначає який саме розмір премії (відсоток від розрахованої премії працівника відділення) має сплачуватись за результатами звітних періодів (т. 1 а.с. 103-112).

Відповідно до пункту 2.5 вказаного Положення Управління ефективності та оплати праці здійснює перевірку переліку працівників відділень, яким планується виплата премії, на предмет наявності серед них працівників відділень, які були звільнені до дати прийняття рішення Правлінням Банку про виплату премії, з метою їх виключення з цього переліку.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_1 звільнився раніше прийняття Правлінням АТ Райффайзен Банк Аваль рішення про виплату премії за результатами роботи за звітний рік, відповідно до встановлених в Банку умов виплати премій. Тобто, у відповідача на момент звільнення позивача були відсутні правові підстави для виплати ОСОБА_1 премії у розмірі 11758,60 гривень за 2018 рік.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України Про оплату праці заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

До структури заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати (стаття 2 Закону України Про оплату праці).

Згідно з частиною першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення.

Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; а при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до частини першої, третьої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно усталеної судової практики при вирішені спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок i доплат, необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках i за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів, у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Згідно частин першої та другої статті 15 Закону України Про оплату праці форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Аналогічні за змістом положення також закріплено у статті 97 КЗпП України.

Матеріалами справи, яка переглядається, підтверджено, що ОСОБА_1 був звільнений 25 лютого 2019 року із посади начальника Кременецького відділення АТ Райффайзен Банк Аваль на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, тобто за угодою сторін.

У лютому 2019 року ОСОБА_1 отримав від АТ Райффайзен Банк Аваль виплату всіх сум, що належали йому при звільненні, а саме 18968,48 гривень, що підтверджується розрахунковим листком.

13.03.2019 Правлінням Банку АТ Райффайзен Банк Аваль було прийнято рішення про виплату премії за результатами роботи в 2018 році. Жодного індивідуального рішення Правління Банку про виплату працівникам банку премії за 2018 рік не приймалося, в тому числі і щодо позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 5.1. Положення про систему управління винагородою працівників Акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль, що є Додатком 1 до Колективного договору та пункту 2.1. Положення про преміювання працівників відділень передбачено, що премія для начальників відділень та менеджерів малого бізнесу сплачується щорічно в березні-травні наступного за звітним роком та залежить від результатів групи RBІ в цілому, Банку, КПВ, індивідуальних результатів роботи. Періодичність виплати може бути змінена за окремим рішенням Правлінням Банку; премія працівнику відділення не виплачується у разі звільнення працівника відділення до дати прийняття рішення Правлінням Банку про виплату премії, яке приймається за результатами роботи банку за звітний рік.

Отже, колегія суддів вважає, що на час звільнення ОСОБА_1 з роботи у нього не виникло право на отримання премії за 2018 рік, а у Банку не виникло обов`язку відповідно до ст. 116 КзпП України виплачувати премію в день його звільнення, оскільки на час звільнення позивача рішень про виплату премії за 2018 рік правлінням банку не приймалося.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позивач не був ознайомлений з умовами колективного договору, оскільки як видно з наказу № 358-к від 31 травня 2006 року при прийнятті на роботу в банк його було ознайомлено з умовами Колективного договору, що посвідчується його власним підписом в даному наказі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, які достатньо обґрунтовані.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , слід залишити без задоволення, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2019 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати (судовий збір) у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 30 грудня 2024 року.

Головуючий: Н.М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома