Справа № 604/449/21
Провадження № 2/604/3/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сидорак Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ілик Г.М.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання права власності на спадкове майно, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ), Скориківської сільської об`єднаної територіальної громади (юридична адреса: с. Скорики, Підволочиського району Тернопільської області), про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Щербатюк О.Д. звернувся в суд із позовною заявою до Скориківської сільської об`єднаної територіальної громади про визнання права власності на спадкове майно. В обгрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого залишилося спадкове майно: житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_3 . На вказане майно ОСОБА_3 залишив заповіт, згідно якого зазначений житловий будинок заповів ОСОБА_4 , яка після одруження змінила дошлюбне прізвище на прізвище чоловіка « ОСОБА_5 ». Про наявність заповіту ОСОБА_1 дізналася у січні 2021 року. Разом із цим, на момент прийняття спадщини останній було 12 років, тобто вона була малолітньою, а отже вважається такою, що спадщину прийняла. Тому ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів спадкодавця на спадкове майно та відсутністю реєстрації права власності на це майно. У зв`язку із наведеним, ОСОБА_1 звернулася до суду, оскільки законодавством не передбачено способів відновлення її прав у позасудовому порядку.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 07 червня 2021 року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01 грудня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд.

02 вересня 2022 року судом винесено ухвалу про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі №604/1320/20 за позовом ОСОБА_2 до Скориківської ТГ.

Ухвалою суду від 01 червня 2023 року судовий розгляд справи відновлено.

Згідно із ухвалою суду від 06 липня 2023 року первісного відповідачі у справі - Скориківську об`єднану територіальну громаду замінено на належного відповідача - ОСОБА_2 .

11 серпня 2023 року представник відповідача, адвокат Карпа М.М., подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_3 в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обгрунтування заявлених вимог зазначає, що вказаний житловий будинок належав на праві як членам колгоспного двору ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та 1/2 частку житлового будинку, яка йому належала успадкував його син - ОСОБА_6 , оскільки на день смерті він постійно проживав із батьком. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , які прийняли спадщину, немає. Спадкова справа не заводилася. Отже, ОСОБА_6 , за життя, був єдиним власником спірного житлового будинку та склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів позивачу - ОСОБА_7 . ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, після чого ОСОБА_7 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів спадкодавця на спадкове майно. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 не було.

Ухвалою суду від 18 вересня 2023 року прийнято зустрічну позовну заяву відповідача ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Скориківської сільської об`єднаної територіальної громади, про визнання права власності на спадкове майно, та об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

07 листопада 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Скориківської сільської об`єднаної територіальної громади про визнання права власності на спадкове майно, та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник, в судове засідання не з`явились, адвокат Щербатюк О.Д. подав клопотання, в якому просить розгляд справи здійснювати без їх участі.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представник - адвокат Карпа М.М. в судове засідання не з`явилися, адвокат подала клопотання в якому просить розгляд справи проводити без їх участі.

Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти.

Як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 22 грудня 1979 року Лисичинською сільською радою Підволочиського району, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , виданого 19 травня 2001 року Лисичинською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , одружилися 19 травня 2001 року, після одруження дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Лисичинською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області 09 березня 1993 року.

Із заповіту, складеного 21 червня 1990 року та засвідченого державним нотаріусом першої Тернопільської державної нотаріальної контори Стадник Г.В., ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: «належний мені на праві особистої власності жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в селі Шельпаки Підволочиського району Тернопільської області, та все інше майно, заповідаю ОСОБА_4 ».

Згідно з довідкою №305 від 07 грудня 2020 року, виданою БТІ Підволочиського району, по АДРЕСА_3 , станом на 31 грудня 2012 року зареєстрованого будинковолодіння немає.

Як вбачається із архівної довідки №822, виданої 24 листопада 2020 року архівним відділом Підволочиської РДА, по документах архівного фонду «Лисичинська сільська рада» у погосподарських книгах села Шельпаки станом на 1991-1992 роки значиться домогосподарство ОСОБА_3 , 1902 року народження голова двору, разом із яким проживав син ОСОБА_6 , 1931 року народження.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Новосільською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області 04 травня 2020 року.

Відповідно до Інформаційної довідки №63599191 від 17.02.2021 року, інформація про спадкову справу, заведену після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , відсутня.

Згідно з довідкою про технічний опис об`єкта нерухомого майна №21, виданою БТІ Підволочиського району 06 травня 2021 року, та технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , має загальну площу 68.2 м.кв, житлову 45.5 м.кв. Свідоцтво про право власності в Підволочиському БТІ не зареєстровано.

З інформації приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу вбачається, що ОСОБА_1 , яка звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у вчиненні вказаної нотаріальної дії було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів спадкодавця на спадкове майно.

Як вбачається із наданої суду копії спадкової справи №67/2020, заведеної після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , останнім було складено заповіт від 23 квітня 2018 року, згідно з яким він все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, та все те, що буде йому належати на час смерті, а також належні йому майнові права та обв`язки, заповідає ОСОБА_2 .

В свою чергу, ОСОБА_2 спадщину прийняв, про що свідчить заява від 03 червня 2020 року.

Пунткт 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначає, що: а) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до ст. 120 ЦК Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, який діяв на момент виникнення правовідносин (далі ЦК УРСР), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, а згідно ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність».

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зібрані по справі докази вказують, що спірне господарство, яке розташоване по АДРЕСА_3 , відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», у якому станом на 15.04.1991 рік були зареєстровані та проживали: голова двору - ОСОБА_3 , та його син - ОСОБА_6 , а отже, кожному з них належало по 1/2 частині спірного житлового будинку. Після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем належної йому 1/2 частини будинку за заповітом стала ОСОБА_1 , яка на момент смерті ОСОБА_3 разом із ним не поживала та і заявою про прийняття спадщини не зверталася.

Верховний Суд із посиланням на ст. 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України зазначив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Стаття 549 ЦК УРСР встановлює строк на прийняття спадщини, згідно з якою дії на прийняття спадщини повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Слід врахувати, що «автоматичне» прийняття спадщини дітьми з`явилося лише у чинному ЦК України, а ЦК УРСР 1963 року не містив аналогічної норми та передбачав можливість прийняття спадщини фактичним вступом в управління або володінням спадковим майном, або поданням заяви про її прийняття нотаріусу. Поява такої норми в чинному ЦКУ, тим не менше не поширює її дію на спадкові правовідносини, які склалися у період дії ЦК УРСР. У зв`язку із цим судові спори щодо спадкового майна продовжуються досить довгий час. Так, у розглянутій Верховним Судом справі було відхилено вимоги позивачки щодо частини спадкового майна її померлого у 2003 році батька. На час смерті позивачка була малолітньою, однак її мати (а пізніше - піклувальник) не вчинили дій щодо захисту її прав на частку спадкового майна від батька.

На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини. Згідно статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні були бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, для прийняття дитиною спадщини, що відкрилась до 01.01.2004 обов`язковим є фактичний вступ у володіння спадковим майном чи подання заяви до держаної нотаріальної контори.

Вказаних дій ОСОБА_1 та її законні представники не вчинили, а отже остання вважається такою, що спадщину не прийняла.

У разі пропуску строку для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 ЦК УРСР, вказаний строк може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Також, спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна (ст. 550 ЦК УРСР).

Із змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 із заявою про продовження строку для прийняття спадщини до суду не зверталася.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 були членами колгоспного двору, що знаходиться по АДРЕСА_3 , а отже їм належало по 1/2 частці вказаного будинковолодіння. На момент смерті ОСОБА_3 разом із ним у житловому будинку постійно проживав його син - ОСОБА_6 , який є спадкоємцем за законом після смерті батька, та який вважається таким, що спадщину прийняв в розумінні статті 549 ЦК УРСР . При цьому, спадкоємець за заповітом - ОСОБА_1 спадщину не прийняла та із заявою про продовження строку на прийняття спадщини до суду не зверталась.

Із наведеного слідує, що єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 є його син - ОСОБА_6 (архівна довідка про народження №331/04-15 від 28.07.2023), а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок по АДРЕСА_3 слід відмовити.

Щодо зустрічного позову, то суд встановив, що ОСОБА_2 , шляхом звернення 03 червня 2020 року до нотаріуса із заявою, після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , у встановлений законом термін спадщину, зазначену у заповіті, прийняв. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає.

Разом з тим, приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області Коломійчуком О.І. 04.123.2020 року ОСОБА_2 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів спадкодавця на спадкове майно житловий будинок АДРЕСА_3 .

Як уже встановлено судом вище, будинковолодіння по АДРЕСА_3 належало до колгоспного двору, що вбачається також із наданої позивачем за зустрічним позовом копії погосподарської книги №9 Лисичинської сільської ради за 1991-1995 роки, том 5, та належало в рівних частках ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Крім того, як зазначає ОСОБА_2 у зустрічному позові, земельна ділянка, яка призначена для будівництва та обслуговування спірного житлового будинку зареєстрована за ним, про що долучив копію витягу з ДРРП №266808273 від 21.07.2021 року.

Отже, аналізуючи надані сторонами докази через призму наведеного законодавства суд дійшов висновку, що зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 слід задоволити.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи із наведеного, керуючись ст.ст. 13, 141, 247, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 328, 346, 392, 1217, 1218, 1235, 1268, 1269, 1297 ЦК України, ст.ст. 525, 549, 550 ЦК УРСР, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ), Скориківської сільської об`єднаної територіальної громади (юридична адреса: с. Скорики, Підволочиського району Тернопільської області), про визнання права власності на спадкове майно - задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 1371, 00 (одна тисяча триста сімдесят одна) гривня.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.02.2024 року.

Суддя Сидорак Г.Б.