Справа № 404/823/24
Провадження №2/390/402/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2024 р.Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі

головуючого судді Гершкул І.М.,

при секретарі Лазаренко А.С.,

за участю:

представника позивачів ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницький за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відповідно договору оренди №0217/170 від 18.11.2017. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачі є власниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . 18.11.2017 року сторонами укладено договір оренди №0217/170, згідно умов якого, крім орендної плати, відповідач мала сплачувати за опалення, газ, електричну енергію та водопостачання. Відповідач проживала в орендованій квартирі до 05.02.2021 року, а потім через невиконанням умов договору фактично повернула вказане нерухоме майно. При цьому, за період із жовтня 2018 року по квітень 2019 року, з листопада 2019 року по квітень 2020 року, з листопада 2020 року по січень 2021 року відповідачка платежі за постачання теплової енергії не сплачувала, чим порушила п.6.1 договору оренди №0217/170 від 18.11.2017 року, а тому виникла заборгованість в сумі 33622,27 грн. За весь період проживання відповідач сплатила за опалення лише за період грудень 2017 року, січень 2018 року та квітень 2018 року на загальну суму 4777,80 грн. Про наявність заборгованості позивачам стало відомо 20.07.2021 року після отримання від КП ''Теплоенергетик'' КМР'' розрахунку заборгованості. Крім того, позивачі зауважують, що платежі, внесені в лютому, березні 2020 року, червні-жовтні 2020 року, листопаді-грудні 2020 року, січні-лютому 2021 року за опалення, були внесені позивачами, оскільки у позивача станом на 2017 рік був борг за опалення в розмірі 14183,72 грн., який ними погашався. Відповідачка порушила умови договору, добровільно заборгованість за опалення не сплатила, чим порушила права позивачів, а тому позивачі вимушені звернутися до суду. Крім того, оскільки відповідачем прострочено виконання зобов`язання, позивачі просять стягнути інфляційні втрати та 3% річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, надала пояснення по суті позову.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували щодо їх задоволення, проте у випадку задоволення позову просили застосувати строки позовної давності. Крім того, відповідачем надано відзив на позов, де відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі, заперечує проти наведених позивачем обставин, вважає позов безпідставним, необґрунтованим і таким, що спрямований на штучне нарахування та безпідставне отримання коштів із боку позивачів, а також поданий із порушенням строків позовної давності. Відповідач підтверджує той факт, що 18.11.2017 року між нею та позивачами було укладено договір оренди №0217/170. У квартирі вона проживала зі своїм колишнім чоловіком ОСОБА_6 до лютого 2021 року. Відповідач сплачувала кошти за оренду готівкою ОСОБА_4 до серпня 2019 року, а потім ОСОБА_1 , яка за усною домовленістю з ОСОБА_5 , щомісячно приходила забирати орендну плату. Перебуваючи в складному матеріальному положенні в 2018 та 2019 роках подружжя не мало змоги сплачувати послуги централізованого опалення. Сторони домовилися, що борг, який утворився, подружжя сплатить частинами восени 2020 року. Починаючи з жовтня 2020 року відповідачка до орендної плати сплачувала ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4000 грн. Так загалом у рахунок боргу було сплачено грошові кошти у сумі 16000 грн. (в жовтні, листопаді, грудні 2020 року, січні 2021 року). У січні 2021 року відповідачка повідомила орендодавця, що вони вирішили винаймати інше житло. 05.02.2021 року ОСОБА_1 прийшла до квартири з дільничим і вимагала щоб відповідач продовжила проживати в квартирі до кінця опалювального сезону, в присутності дільничого відповідач 05.02.2021 року передала ключі від квартири, заборгованість по договору в сумі 4000 грн. і кошти по інших комунальних платежах. Згодом відповідачка звонила ОСОБА_1 для того, щоб передати їй остаточну частину боргу, проте остання відмовилась її приймати, з мотивів того, що не бажає писати відповідну розписку. Відповідачка категорично не погоджується з сумою заборгованості, яка вказана в позові, оскільки згідно розрахунку заборгованість становить 23468 грн., відповідачка фактично сплатила готівкою позивачам борг у сумі 16000 грн., а тому розмір заборгованості мав би складати 4500 грн. Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат відповідач зазначає, що виникнення заборгованості за послуги з теплопостачання не несе для позивачів збитків від знецінення грошових коштів, такі нарахування можуть бути заявлені тільки постачальником послуг. Крім того, відповідач зауважує, що позивачами пропущено строк позовної давності, оскільки в клопотанні про долучення доказів від 06.06.2024 року позивачі стверджують, що в березні, жовтні, листопаді, грудні 2020 року та січні 2021 року сплачували борг за опалення, який утворився до 2017 року, долучаючи відповідні квитанції, тобто в березні 2020 року позивачі були фактично обізнані про борг по теплопостачанню, який виник у 2018 та 2019 роках, тобто строк позовної давності для них сплинув у лютому 2023 році, а тому в разі, якщо суд прийде до висновку, що право позивачів все ж таки порушено, просила застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності (а.с.38-44, 54-55).

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно статей 525, 526, 527, 530 ЦК України: одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок; якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст.ст.759, 760, 761 ЦК України: за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк; предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ); за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму ; якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення; плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі; форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму; договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна; наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася; плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором; наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року по справі 3127/15672/16-ц дійшла висновку, що невиконання боржником грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 29.05.1995 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 належить на праві приватної власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16-17).

18.11.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 укладено договір оренди №0217/170, згідно умов якого орендодавець передає орендарю в тимчасове володіння об`єкт, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , строк оренди з 18.11.2017 року, договір автоматично пролонгується на наступний місяць, якщо жодна сторона в строк 3 днів до закінчення дії договору не заявить про намір його розірвати, орендна плата складає 1500 грн. за місяць, орендар сплачує за: опалення, газ, електроенергію, воду, орендна плата сплачується в готівковому порядку, шляхом передачі коштів орендодавцю, що має бути зафіксовано в додатку №2, орендар зобов`язана вчасно сплачувати орендні платежі (а.с.18, 50).

Розрахунок заборгованості споживача теплової енергії по особовому рахунку № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , наданий КП ''Теплоенергетик'' КМР'' від 20.07.2021 року свідчить, що заборгованість за спожиту теплову енергію споживача ОСОБА_5 станом на 01.03.2021 року складає 23468,47 грн., заборгованість станом на жовтень 2017 року складала 14183,72 грн. (а.с.19).

14.10.2022 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 уклали шлюб, а тому подружжя отримало спільне прізвище '' ОСОБА_9 '', що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , яке видане 14.10.2022 року Фортечним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), актовий запис №970 (а.с.49).

Платіжні інструкції, надані позивачем, свідчать, що ОСОБА_5 сплачувалися кошти КП ''Теплоенергетик'' КМР'' з призначенням платежу: ''сплата за теплопостачання о/р НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 '', а саме 21.09.2020 року в сумі 2000 грн., 03.09.2020 року в сумі 2500 грн., 06.11.2020 року в сумі 1046,30 грн., 06.08.2020 року в сумі 2000 грн., 06.07.2020 року в сумі 1500 грн., 07.05.2020 року в сумі 3000 грн., 03.06.2020 року в сумі 3000 грн. (а.с.66).

Відповідачем надано фото з мобільного пристрою ОСОБА_10 від 07.10.2020 року, 07.12.2020 року, 05.01.2021 року (зі слів ОСОБА_2 ) із записами ОСОБА_1 (яка заперечила в судовому засіданні вказані обставини) обрахунку комунальних платежів і суми боргу по теплопостачанню квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.116-118, 133).

На запит суду Кропивницьким РУП ГУНП в Кровоградській області надано матеріали ЄО №11651 Кропивницького РУП від 13.03.2021 року, які свідчать, що 13.03.2021 року до Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області надійшла заява ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , які орендували в неї квартиру, виїхали без її відома, викрали частину дивану. Звернення ОСОБА_11 розглянуто в установленому законом порядку, встановлено, що склад кримінального правопорушення відсутній, а вбачаються цивільно-правові відносини, які вирішуються в судовому порядку та не є компетенцією органів поліції.

Таким чином, зваживши у сукупності подані позивачем докази по справі, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не виконала зобов`язання, передбачені договором оренди №0217/170 від 18.11.2017 року, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за споживання теплової енергії є обґрунтованими, отже підлягають задоволенню, проте лише частково, оскільки, згідно наданого позивачами розрахунку загальна сума заборгованості станом на 01.03.2021 року становить 23468,47 грн., проте до моменту укладення договору оренди станом на жовтень 2017 року у позивачів була наявна заборгованість перед КП ''Теплоенергетик'' КМР'' в сумі 14183,73 грн., а тому з відповідача підлягає стягненню несплачена нею заборгованість за споживання теплової енергії в сумі 9284,75 грн., що підтверджується наданим розрахунком. Твердження позивачів, що в 2020 році вони сплачували борг, наявний на 2017 рік не береться судом до уваги, оскільки надані квитанції не містять посилання за який саме період було сплачено заборгованість. Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, то зазначені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки позивач має право на стягнення 3% річних і інфляційні втрати за останні три роки перед поданням позову, а тому підлягає стягненню 3% річних за період із 31.01.2021 по 31.01.2024, що складає 836,33 грн., інфляційні втрати за зазначений період підлягають стягненню в сумі 4184,03 грн.

Доводи представника відповідача викладені у відзиві не спростовують наведеного.

Статтею 257 ЦК України встановлено трирічний строк позовної давності.

Законом України ''Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)'' №540-ІХ від 30.03.2020 Перехідні та прикінцеві положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 наступного змісту: ''Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину''.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року в Україні запроваджено карантин, який продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ №392 від 20.05.2020, №500 від 17.06.2020, №641 від 22.07.2020, №760 від 26.08.2020, №956 від 13.10.2020, №1236 від 09.12.2020, №104 від 17.02.2021, №405 від 21.04.2021, №611 від 16.06.2021, №855 від 11.08.2021, №981 від 22.09.2021, №1336 від 15.12.2021, №229 від 23.02.2022, №630 від 27.05.2022, №928 від 19.08.2022, №1428 від 23.12.2022 року до 30.04.2023 року.

Тобто, з березня 2020 року строки позовної давності продовжено.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов подано у строки, визначені законом, які позивачами не пропущені, оскільки про борг позивачі дізналися 05.02.2021 року, на дану дату припадає продовження дії строків позовної давності, а з позовом звернулись 01.02.2024 року, тобто в межах строку визначеного законом, враховуючи вказані продовження.

За таких обставин клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню.

Позовні вимоги задоволено частково, позивачами при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 263,05 грн., що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 142, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частинах заборгованість згідно договору оренди №0217/170 від 18.11.2017 року в сумі 9284 грн. 75 коп. за споживання теплової енергії, а також 4184 грн. 03 коп. інфляційних втрат, 3% річних у сумі 836 грн. 33 коп. і судовий збір у сумі 263 грн. 05 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду через Кіровоградський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31.12.2024 року.

У порядку ст.265 ч.5 п.4 ЦПК України зазначаються наступні реквізити сторін та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

позивач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області І.М. Гершкул