УХВАЛА

26 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 705/2144/24

провадження № 61-17157ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Корольова Юлія Валеріївна, на постанову Черкаського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (далі - ТОВ «ДІЄСА») на свою користь заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 37 199,13 грн без утримання з цих сум податків та інших обов`язкових платежів; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 вересня 2023 року до 26 березня 2024 року у розмірі 73 918,06 грн без утримання з цих сум податків та інших обов`язкових платежів.

25 липня 2024 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області ухвалив рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнив. Стягнув з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 37 199,13 грн без утримання з цих сум податків та інших обов`язкових платежів. Стягнув з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 вересня 2023 року до 26 березня 2024 року у розмірі 73 918,06 грн без утримання з цих сум податків та інших обов`язкових платежів. Стягнув з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в розмірі 968,96 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, просить рішення суду скасувати стосовно зазначених позовних вимог, які новим рішенням відхилити.

Черкаський апеляційний суд своєю постановою від 19 листопада2024 року задовольнив апеляційну скаргу. Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 липня 2024 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - скасував та ухвалив в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог. Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 липня 2024 року у даній справі в частині стягнення з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 судового збору в сумі 968,96 грн скасував. У решті рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 липня 2024 року залишив без змін. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІЄСА» 1 453,44 грн судового збору за апеляційний перегляд справи.

Не погоджуючись з таким рішенням суду апеляційної інстанції, адвокат Корольова Ю. В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Черкаського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року, сформованою 23 грудня 2024 року в системі «Електронний суд».

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

За приписами пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року у справі № 3-88/2021(209/21, 47/22, 77/23, 188/23), зокрема визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено, що з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028, 00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову в цій справі становить 111 117,19 грн, що станом на 01 січня 2024 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, так і для висновку про те, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу. Достатніх аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства, заявником не наведено.

Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права із зазначенням підстав касаційного оскарження є виконанням вимог щодо оформлення касаційної скарги відповідно до статей 389, 392 ЦПК України і не вказує на обставини, передбачені підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та фактично підтверджує незгоду особи, яка її подала, з оскаржуваними судовими рішеннями.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення;

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і воно не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненніза касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Корольова Юлія Валеріївна, на постанову Черкаського апеляційного суду від 19 листопада 2024 рокувідмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов