№ 209/3744/21
№ 2/207/72/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Кам`янське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Юрченко І.М.

при секретарі Сівачук А.А.

розглянувши у спрощеному судовому засіданні в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

в с т а н о в и в :

В провадженні Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд: скасувати рішення про державну реєстрацію прав № 50946892 від 03.02.2020, прийняте державним реєстратором Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Коноплянкою Вадимом Михайловичем про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на 2/3 частки нерухомого майна житлового будинку загальною площею 388,1 кв. м., житлова площа 91,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він - ОСОБА_1 , згідно додаткового рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.08.2019 у справі №209/696/16-ц є власником 1/3 частки житловою будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі рішення про державну реєстрацію прав №50946892 від 03.02.2020, прийнятого державним реєстратором Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Коноплянкою Вадимом Михайловичем про державну реєстрацію права власності в Реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис №35311701 про право власності ОСОБА_2 на 2/3 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

В свою чергу, підставою реєстрації за ОСОБА_2 права власності та внесення до Реєстру оскаржуваного запису є рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02.02.2018 по справі №209/696/16-ц.

Однак, при прийнятті рішення про реєстрацію речового права державний реєстратор свідомо проігнорував додаткове рішення Дніпровського районною суду міста Дніпродзержинська від 05.08.2019 року у справі №209/696/16-ц, яке є невід`ємною частиною рішення від 02.02.2018 року, та які підлягають спільному (одночасному) виконанню. Рішенням № 51149304 від 14.02.2020 повивачу відмовлено у реєстрації права власності за 1/3 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яке позивач просив здійснити на підставі додаткового рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 05.08.2019 року у справі №209/696/ 16-ц.

Серед іншого, реєстратором зазначено, що згідно актуальних даних реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстроване право власності на це майно виглядає наступним чином: ОСОБА_2 - 2/3 частки; ОСОБА_1 - 2/15 частки; ОСОБА_4 - 1/5 частки. Тому виконати додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 05.08.2019 року у справі №209/696/16-ц не є можливим.

При цьому державний реєстратор вдався до роз`яснення та тлумачення рішень судів, на підставі яких всі співвласники набули право власності, та більш того надав правову оцінку цим рішенням та перевагу одних рішень над іншими.

Тобто, державні реєстратори, поза межами наданих їм повноважень, надали протиправну перевагу праву власності відповідача, здійснили несанкціоноване втручання у право власності Позивача та свавільно позбавили його частки нерухомого майна.

Протиправність дій реєстратора та незаконність виникнення права власності у Відповідача підтверджується наступним.

Державний реєстратор Коноплянка Вадим Михайлович, приймаючи 03.02.2020 рішення про реєстрацію речових прав, проігнорував додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 05.08.2019 №209/696/16-ц, про яке державному реєстратору було достеменно відомо.

Обставини грубого порушення реєстратором норм законодавства полягають у наступному.

А) Рішенням Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 02.02.2018 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.05.2019 року у справі №209/696/16-ц, яким частково задоволений позов ОСОБА_5 , вирішено:

витребувати з незаконного володіння ОСОБА_6 1/15 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 ;

витребувати з не законного володіння ОСОБА_7 3/5 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

скасувати запис №10578795 від 28.07.2015 про проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок (реєстраційний номер 04), за адресою: АДРЕСА_1 , в частці розміром 2/5;

скасувати запис № 10578815 від 28.07.2015 про проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_7 на житловий будинок (реєстраційний номер 04), за адресою: АДРЕСА_1 , в частці розміром 3/5;

скасувати запис № 10577674 від 28.07.2015 про проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_8 на житловий будинок (реєстраційний номер 3299504), за адресою: АДРЕСА_1 ;

скасувати запис про проведення до 01.01.2013 року державної реєстрації права власності за ОСОБА_8 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_2 право власності па 2/3 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Б) Додатковим рішенням Дніпровського районною суду міста Дніпродзержинська від 05.08.2019 року у справі №209/696/16-ц рішення доповнено наступним пунктом: залишити за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпровського районною суду міста Дніпродзержинська у справі №209/590/18 від 05.07.2018 року (дата набрання законної сиди 15.08.2018 року) за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/5 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47148086 від 31.05.2019 15:36:20, ОСОБА_9 , Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Дніпропетровська обл.

Тобто, за вказаними судовими рішеннями (які не є скасованими та містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень) є три власника житлового будинку: ОСОБА_2 - 2/3 частки; ОСОБА_1 - 1/3 частки; ОСОБА_4 - 1/5 частки.

При цьому, право власності ОСОБА_2 (2/3) та ОСОБА_4 (1/5) зареєстровані в реєстрі, а тому зареєструвати його частку (1/3) не вбачається можливим, оскільки сума вказаних трьох часток складає: 2/3 + 1/3 + 1/5=1,2, тобто більше одиниці.

Отже, склалася ситуація, за якою рішеннями національних судів встановлено право власності різних осіб в об`єкті спільної часткової власності в загальному розмірі 120%.

В даному випадку усунення конфлікту судових рішень мало бути здійснено саме органами судової влади, які повинні були з`ясувати причини виникнення розбіжностей та вжити передбачених законом заходів щодо приведення часток співвласників до обґрунтованих та пов`язаних розмірів.

Однак, державний реєстратор Коноплянка В.М., знаючи про наявність додаткового рішення Дніпровського райсуду від 05.08.2019, розуміючи що сума часток співвласників становить 120%, розуміючи, що після реєстрації 2/3 частки ОСОБА_2 буде неможливим реєстрація 1/3 частки за ОСОБА_10 , фактично перейняв па себе функцію судового органу та вирішив зареєструвати 2/3 частки за ОСОБА_11 , позбавивши його законних прав на володіння належною йому часткою, визначеною згаданим додатковим рішенням.

Позивач зазначає, що державному реєстратору Коноплянці В.М. було відомо про наявність додаткового рішення суду від 05.08.2019 №209/696/16-ц, оскільки департамент реєстрації речових прав па нерухоме майно Кам`янської міської ради, в якому працює реєстратор Коноплянка В.М. є учасником справи №209/696/16-ц (в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог). Як учасник справи, департамент отримував від Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська всі повістки, ухвали, рішення, які направлялись судом всім учасникам справи протягом усього періоду її розгляду. Крім того, додаткове рішення від 05.08.2019 оприлюднене 06.08.2019 в Єдиному державному реєстрі судових рішень, номер рішення в реєстрі - 83433826.

Рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 02.02.2018 без додаткового рішення від 05.08.2019 є неповним та не утворює юридично значимого документу.

Своїм рішенням державний реєстратор Коноплянка В.М. без будь-яких підстав, з ймовірними ознаками злочинного та корупційного діяння, не тільки здійснив реєстрацію за ОСОБА_11 2/3 частки будинку, а і самовільно перерозподілив частки нерухомого майна, визначивши за ОСОБА_12 2/15 частки (хоча додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05.08.2019 року №209/696/16-ц за ОСОБА_10 залишено право власності па 1/3 частку житлового будинку).

Державний реєстратор Коноплянка В.М., маючи в своєму розпорядженні рішення Дніпровського районного суту міста Дніпродзержинська від 02.02.2018 №209/696/16-ц та додаткове рішення від 05.08.2019 по цій же справі, па підставі п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» повинен був відмовити ОСОБА_11 у реєстрації 2/3 часток в праві власності на будинок.

При цьому, державний реєстратор Сітало Вікторія Євгенівна в своєму рішенні від 14.02.2020 року про відмову у державній реєстрації спробувала «прикрити» протиправні дії свого колеги та вдалася до відвертої маніпуляції з судовими рішеннями, шляхом присвоєння собі повноважень суду щодо надання офіційних роз`яснень та тлумачення судових рішень.

Відповідно, вищевказаними реєстраційними діями порушено право власності ОСОБА_1 шляхом фактичного позбавлення його частки власності, право на яку підтверджено додатковим судовим рішенням.

З огляду на те, що державним реєстратором не було перевірено у встановленому порядку належність поданих документів для проведення реєстрації вимогам закону, запис про проведену державну реєстрацію права власності підлягає скасуванню.

Представник позивача адвокат Переверзев І.В. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути дану справу за його відсутністю та за відсутністю позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Департаменту комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради направив до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач в своїй позовній заяві просить скасувати запис про право власності за номером 50946892 на 2/3 частки нерухомого майна - житловий будинок загальною площею 388,1 кв.м., житлова площа 91.4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Дану позовну вимогу Позивач обґрунтовує, тим, що державний реєстратор Коноплянка В.М., приймаючи 03.02.2020 року рішення про реєстрацію речових прав було проігноровано додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 05.08.2019 року по справі № 209/696/16 та не правомірно зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частки будинку АДРЕСА_1 . Однак з даним не можна лагодитися, з наступних підстав.

У відповідності до п.1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до п. 1 Розділу II Наказу Міністерства юстиції України від 26.05.2009 № 914/5 Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів, встановлено, що при вирішенні справи по суті суди ухвалюють рішення, і у випадку, якщо ухвалено рішення про визнання прав власності на нерухоме майно, то таке рішення є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація прав власності.

Тож враховуючи зміст вище процитованих норм законодавства, державний реєстратор проводячи реєстраційну дію та зареєструвавши право власності на 2/3 частки будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 02.02.2018 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 22.05.2018 року по справі № 209/696/16, діяв в межах закону та не порушивши при цьому права власності інших співвласників.

Твердження Позивача про те, що державний реєстратор, вносячи запис про право власності на 2/3 частки будинку за ОСОБА_2 , допустив наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та самовільно перерозподілив частки нерухомого майна, не відповідає дійсності. Як вбачається з витягу з державного реєстру від 03.06.2020 року (копія витягу додається) наразі будинок АДРЕСА_1 має трьох співвласників, а саме ОСОБА_3 - 1/5 частка, номер запису 35562599, підстава реєстрації - свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів; ОСОБА_2 - 2/3 частки, номер запису 35311701, підстава реєстрації - Постанова Дніпровського апеляційного суду від 22.05.2019року та Рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинськ від 02.02.2018 року; ОСОБА_1 - 2/15 частки, номер запису 10578795, підстава реєстрації - договір купівлі - продажу від 28.07.2015 року. Тож дане свідчить про те що, частки співвласників розподілені у відповідності до підстав їх набуття та відсутні підстави вважати, що відбувся будь-який самовільний перерозподіл часток.

Сам по собі факт наявності додаткового рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинськ від 05.08.2019 року по справі №209/696/16, яким було вирішено залишити за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не є підставою для внесення змін до реєстру та скасування будь яких записів про право власності або про їх припинення.

В провадженні Дніпровського районного суд міста Дніпродзержинська вже розглядалася цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до тих самих осіб з тим самим предметом спору та 24.02.2021 року по справі № 209/752/20 було винесено рішення про відмову у задоволені позовної заяви. Дане рішення набрало законної сили.

Враховуючи вище викладене просять суд у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради, третя особа ОСОБА_4 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача Департаменту комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника, у задоволенні позову просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на обґрунтування своїх позовних вимог позивачем зазначено, що він, згідно додаткового рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 05 серпня 2019 року у справі № 209/696/16-ц, яке не оскаржувалося та набрало законної сили, є власником 1/3 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Державним реєстратором Сітало Євгенією Вікторівною неправомірно було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 51149304 від 14 лютого 2020 року, яким відмовлено у реєстрації права власності позивача на 1/3 частку житлового будинку, яке виникло у нього на підставі вище зазначеного додаткового рішення від 05 серпня 2019 року.

Причиною такої відмови стало раніше прийняте рішення державного реєстратора Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Дніпропетровської області Коноплянки Вадима Михайловича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50946892 від 03 лютого 2020 року о 16:53:25, відповідно до якого зареєстровано право власності ОСОБА_2 на 2/3 частки житлового будинку. Підставою виникнення права власності є: постанова, серія та номер: 209/696/16-ц, видана 22 травня 2019 року, видавник: Дніпровський апеляційний суд; рішення суду, серія та номер:209/696/16-ц, видане 02 лютого 2018 року, видавник: Дніпровський районний суд міста Дніпродзержинська. На думку позивача, при здійсненні реєстрації, державний реєстратор свідомо випустив із уваги додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 05 серпня 2019 року у справі № 209/696/16-ц, яке є невід`ємною частиною рішення від 02 лютого 2018 року та які підлягають спільному виконанню.

З вимогами викладеними в позові він не згоден повністю з наступних підстав. 02 лютого 2018 року ухвалено рішення Дніпровського районного суду по справі №209/696/16-ц, яке вступило в законну силу 22.05.2019 згідно з постановою Дніпровського апеляційного суду. Відповідно до даного рішення витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 - 1/15 частку житлового будинку, з незаконного володіння ОСОБА_7 - 3/5 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 . Скасовані записи № 10578795 від 28.07.2015 року, запис № 10578815 від 28.07.2015 та запис № 10577674 від 28.07.2015 року про проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 на нерухоме майно - житловий будинок (реєстраційний номер 04), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частки нерухомого майна.

В червні 2019 року він звернувся до Департаменту комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської Ради Дніпропетровської області з заявою про виконання рішення Дніпровського районного суду від 02.02.2018 року. На момент звернення з такою заявою, додаткове рішення суду про визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/3 частину житлового будинку ще не було винесено. До лютого 2020 року державний реєстратор не виконував вимоги вищевказаного рішення суду, у зв`язку з забороною власника здійснювати реєстраційні дії щодо нерухомого майна та винесеними ухвалами судів, відповідно до яких реєстратору заборонялося вчиняти будь-які реєстраційні дії з майном і лише після скасування таких ухвал, 03.02.2020 року державним реєстратором Коноплянка В.М., було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50946892, відповідно до якого за ним було зареєстровано право власності на 2/3 частки житлового будинку. Вважає таке рішення державного реєстратора абсолютно правомірним так як він виконував законне рішення Дніпровського районного суду по справі 209/696/16-ц. Державний реєстратор, на момент винесення рішення про реєстрацію за ним права власності на 2/3 частки житлового будинку, не мав заяви позивача про реєстрацію за ним права власності на 1/3 частку житлового будинку на підставі додаткового рішення суду від 05.08.2019 року, а відповідно і не повинен був вирішувати питання щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності. Тим більше, що відповідно до відомостей з державного реєстру нерухомого майна за ОСОБА_1 , вже було зареєстровано право власності на 2/15 частки даного житлового будинку. Тому, державний реєстратор, врахувавши частки ОСОБА_1 (2/15) та ОСОБА_4 (1/5) правомірно вирішив зареєструвати за ним 2/3 частки на житловий будинок.

Щодо 1/5 частки ОСОБА_4 , яка була незаконно відчужена її сину ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є співмешканцями та мають спільних дітей. Після винесення рішення Дніпровського районного суду від 02.02.2018 року, ОСОБА_4 звернулася з позовом до Дніпропетровського районного суду про поділ спільно нажитого майна з ОСОБА_1 , серед якого житловий будинок по АДРЕСА_1 . При цьому ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ввели суд в оману та не повідомили про те, що Дніпровським районним судом була розглянута справа №209/696/18, внаслідок чого частка ОСОБА_1 була змінена з 2/5 до 1/3 частки. Результатом розгляду позову ОСОБА_4 стало винесене рішення від 05.07.2018 року по справі 209/590/18, відповідно до якого суд поділив 2/5 частки ОСОБА_1 , замість 1/3, та визнав за ОСОБА_4 право власності на 1/5 частку житлового будинку. На підставі цього рішення 31.05.2019 року державним реєстратором Сітало Є.В., за ОСОБА_4 , було зареєстровано спільну часткову власність на 1/5 частину будинку АДРЕСА_1 , про що винесено рішення індексний номер 47148086 від 31.05.2019, номер запису про право власності 31811042. Саме у зв`язку з тим, що Дніпровським районним судом по справі 209/590/18 було поділено вже неіснуючу 2/5 частки житлового будинку між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , у самого ж позивача і виникли проблеми при реєстрації права власності на свою частку житлового будинку. Якщо б ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , повідомили суд про зміну частки та не вчиняли дій направлених на те, щоб він не мав можливості зареєструвати за собою 2/3 частки на житловий будинок, тоді б державний реєстратор зміг виконати рішення Дніпровського районного суду від 02.02.2018 року по справі 209/696/16-ц і скасувати запис про право власності на 2/5 частки ОСОБА_1 , та вже потім, на підставі додаткового рішення суду по даній справі та заяви ОСОБА_1 , зареєструвати за ним 1/3 частки житлового будинку. Він, як законний власник 2/3 частини житлового будинку, не повинен відповідати за те, що було спровоковано позивачем та громадянкою ОСОБА_4 .

До того ж, повідомляє суд, що Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2020 року за поданою ним апеляційною скаргою, рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 вересня 2017 року у справі № 209/1594/17 - скасовано, заява ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю залишена без розгляду.

Також, постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року задоволена його апеляційна скарга та скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 липня 2018 року у цивільній справі № 209/590/18, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, яким за ОСОБА_4 було визнано право власності на 1/5 частку спірного житлового будинку. У задоволенні лозову ОСОБА_4 , відмовлено.

Таким чином, судове рішення, на підставі якого за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на 1/5 частину спірного житлового будинку, на теперішній час скасовано, що є підставою для скасування запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/5 частку спірного нерухомого майна.

Все вище зазначене свідчить про те, що право власності позивача на 2/15 частки спірного будинку залишається бути зареєстрованим на підставі договору купівлі-продажу від 28 липня 2015 року, хоча рішенням суду від 02 лютого 2018 року було встановлено, що за цим договором покупці не набули право власності на спірний житловий будинок.

Отже, на теперішній час належна позивачу за договором дарування від 29 грудня 2004 року 1/3 частка спірного будинку, зареєстрована за самим позивачем (2/15 частки) на підставі договору купівлі-продажу від 28 липня 2015 року, та за ОСОБА_3 (1/5 частка) на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 19 лютого 2020 року. Тому ОСОБА_1 повинен подавати позов не до ОСОБА_2 , а до ОСОБА_3 про витребування належної йому частки будинку, але зрозуміло, що метою у громадянина ОСОБА_1 , та його співмешканців, є саме позбавлення його - ОСОБА_2 2/3 частки на житловий будинок і для досягнення такої мети вони вчиняють різного роду неправомірні дії та подають заздалегідь безпідставні позови.

ОСОБА_1 в 2020 році вже звертався до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом про захист свого права власності на належну йому частку будинку, в якому зазначав всі ті ж обставини викладені в позові про скасування рішення державного реєстратора, але рішенням суду від 24.02.21 по справі 209/752/20, йому було відмовлено в задоволенні позовної заяви, надалі, на стадії апеляційного перегляду даного рішення, ОСОБА_1 відмовився від позову. Не дивлячись на свою ж відмову від позову, ОСОБА_1 знову звертається, фактично з тим самим позовом, з наміром правомірного позбавлення належної йому 2/3 частки житлового будинку.

В позовній заяві позивачем зазначаються рішення Європейського суду з прав людини щодо не втручання публічної влади у право власності та те, що кожна особа має право мирно володіти своїм майном, натомість позивач сам втручається у його право власності та чомусь просить суд скасувати саме рішення про право власності на належні йому 2/3 частки нерухомого майна, при цьому не бажає витребувати свою частку від ОСОБА_3 на 1/5 частку нерухомого майна, що дозволило б йому зареєструвати своє право власності.

Скасування судом державної реєстрації його права власності на 2/3 частини спірного будинку можливо лише з одночасним припиненням права власності відповідача на вказане нерухоме майно, що узгоджується з правовою позицією, що викладена у Постанові першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.11.2020 року у справі №154/883/19.

Беручи до уваги презумпцію правомірності набуття права власності, зважаючи на те, що у позовній заяві та її додатках відсутні будь-які допустимі докази незаконності набуття ним права власності на нерухоме майно, вважав, що право власності у нього виникло на законних підставах, у зв`язку з чим позовні вимоги становлять втручання позивача у його право на мирне володіння своїм майном, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають, та просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію прав № 50946892 від 03.02.2020 р. за ОСОБА_2 на 2/3 частки нерухомого майна - житлового будинку загальною площею 388,1 кв.м., житлова площа 91.4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача ОСОБА_2 Зарудній І.В. у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності сторони відповідача та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи ОСОБА_3 , адвокат Шипіленко Р.О. у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності представника третьої особи, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечував.

Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 02 лютого 2018 року Дніпровським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області було ухвалено рішення у цивільній справі №209/696/16-ц, яким частково задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації прав на нерухоме майно міської ради м. Кам`янське, про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про проведену державну реєстрацію прав, визнання права власності на нерухоме майно та відшкодування завданих збитків (т.1 арк.с. 12-15).

Судом вирішено: «витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 1/15 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 ;

витребувати з не законного володіння ОСОБА_7 3/5 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

скасувати запис №10578795 від 28.07.2015 про проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок (реєстраційний номер 04), за адресою: АДРЕСА_1 , в частці розміром 2/5;

скасувати запис № 10578815 від 28.07.2015 про проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_7 на житловий будинок (реєстраційний номер 04), за адресою: АДРЕСА_1 , в частці розміром 3/5;

скасувати запис № 10577674 від 28.07.2015 про проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_8 на житловий будинок (реєстраційний номер 3299504), за адресою: АДРЕСА_1 ;

скасувати запис про проведення до 01.01.2013 року державної реєстрації права власності за ОСОБА_8 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_2 право власності па 2/3 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ».

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року, апеляційні скарги залишені без задоволення, рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2018 року залишено без змін в оскаржувальній частині.

Постановою Верховного Суду у складі колегії судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року, касаційні скарги ОСОБА_4 і ОСОБА_7 на рішення суду від 02 лютого 2018 року та на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року задоволені частково. Скасовано рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 лютого 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року у частині вирішення позовних вимог про визнання за ОСОБА_2 права власності на 2/3 частки нерухомого майна - житлового будинку, що находиться за адресою: АДРЕСА_1 . Прийнято у цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні цієї частини позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 02 лютого 2018 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року залишені без змін.

Вказаними рішеннями судів було встановлено, що право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , первинно було зареєстровано 04 листопада 2003 року за територіальною громадою м. Дніпродзержинська на підставі свідоцтва про право власності від 27 жовтня 2003 року, виданого Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська (реєстраційний номер 3293504), що підтверджується листом ОКП «Дніпродзержинське БТІ» № 297 від 08 квітня 2016 року.

03 березня 2004 року зареєстровано перехід права власності від територіальної громади м. Дніпродзержинська до ОСОБА_13 на підставі договору купівлі-продажу від 12 листопада 2003 року, реєстр № 3708, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського округу Огнєвою Н.О.

05 квітня 2007 року зареєстровано перехід права власності від ОСОБА_13 до позивача ОСОБА_1 (1/3 частина) та до відповідача ОСОБА_2 (2/3 частини) на підставі договору дарування від 29 грудня 2004 року, реєстр № 1-5037, посвідченого Першою Дніпродзержинською держаною нотаріальною конторою.

10 жовтня 2007 року зареєстровано перехід права власності від ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_8 на підставі рішення Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 липня 2007 року.

Після реконструкції нерухомого майна за ОСОБА_8 зареєстровано право власності на підставі свідоцтва про право власності від 31 травня 2012 року, виданого виконавчим комітетом Дніпровської районної у м. Дніпродзержинську ради.

Згідно даних інвентаризаційної справи ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» відсутня інформація про зареєстроване право власності на спірний житловий будинок до 01 січня 2013 року за ОСОБА_2 на 2/3 частини житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 .

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року, яке чинне наданий час, було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 липня 2007 року та скасоване вищезазначене рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 липня 2007 року, ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання права власності.

На підставі свідоцтва про право власності від 31 травня 2012 року, виданого виконавчим комітетом Дніпровської районної у м. Дніпродзержинську ради, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_8 , на підставі договору купівлі-продажу від 28 липня 2015 року право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано 2/5 частки за ОСОБА_1 , 3/5 частки за ОСОБА_7 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24 лютого 2016 року.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, зазначені вище обставини не доказуються при розгляді цієї справи.

Як було зазначено вище, рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2018 року набрало законної сили 22 травня 2019 року.

Після набрання рішенням суду законної сили ОСОБА_2 06 червня 2019 року звернувся до державного реєстратора Департаменту комунальної власності, земельних відносин та речових прав на нерухоме майно із заявою про реєстрацію за ним права власності на 2/3 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , надавши державному реєстратору вказане рішення суду та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року.

З 06 червня 2019 року державним реєстратором Коноплянка Вадимом Михайловичем, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50946892 від 03 лютого 2020 року, за ОСОБА_2 зареєстровано право спільної часткової власності у розмірі частки 2/3 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності: постанова, серія та номер: 209/696/16-ц, видана 22 травня 2019 року, видавник: Дніпровський апеляційний суд; рішення суду, серія та номер: 209/696/16-ц, виданий 02 лютого 2018 року, видавник: Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська (т.1 а.с. 9-11).

Одночасно державним реєстратором внесені відомості про припинення права власності ОСОБА_1 на 1/15 частку житлового будинку та ОСОБА_7 на 3/5 частки житлового будинку, які були витребувані із їх незаконного володіння на користь ОСОБА_2 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав а нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т. 1 арк.с. 9-11).

Згідно вказаної Інформації, після виконання державним реєстратором рішення суду, у Державному реєстрі залишилася реєстрація права власності на будинок: за ОСОБА_1 на 2/15 частки, за ОСОБА_2 - на 2/3 частки та за ОСОБА_4 - на 1/5 частку.

Позивач ОСОБА_1 просить скасувати зазначене вище рішення державного реєстратора Коноплянки В.М. про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на 2/3 частини будинку, бо вважає, що державний реєстратор, приймаючи 03 лютого 2020 року рішення про реєстрацію за ОСОБА_2 речових прав, проігнорував додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 серпня 2019 року у справі №209/696/16-ц, яким було залишено за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину спірного будинку.

Проте, у відзиві на позов відповідач ОСОБА_2 вказує про те, що на момент його звернення із заявою до державного реєстратора (06 червня 2019 року) додаткове рішення суду про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину житлового будинку не було винесено. До лютого 2020 року державний реєстратор не виконував державну реєстрацію його права власності у зв`язку з забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна, що були встановлені ухвалами суду. Лише після скасування цих ухвал 03 лютого 2020 року державним реєстратором Коноплянкою В.М. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50946892, згідно з яким за ним було зареєстровано право власності на 2/3 частки житлового будинку.

Як встановлено судом, дійсно 05 серпня 2019 року, за заявою співвідповідача ОСОБА_1 , Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська 05 серпня 2019 року, тобто після розгляду справи Дніпровським апеляційним судом (22 травня 2019 року), було ухвалено додаткове рішення у справі № 209/696/16-ц, яким доповнено рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2018 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації прав на нерухоме майно міської ради м. Кам`янське, про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про проведену державну реєстрацію прав, визнання права власності на нерухоме майно та відшкодування завданих збитків.

Додатковим рішенням було вирішено: «Залишити за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Додаткове рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили 05 вересня 2019 року (т.1 арк.с. 16-17). У додатковому рішенні було зазначено, що оскільки при вирішенні спору та винесені рішення судом було визначено та визнано право власності на 2/3 частини спірного майна, сторони приведені у первісний стан до здійснення реєстрації права власності на майно, яке було скасовано судом, то співвідповідачу ОСОБА_1 дійсно належить інша частка спірного майна, а саме 1/3 частка спірного житлового будинку, чого не заперечував і сам позивач при поданні позову до суду, що підтверджується його позовною заявою.

Таким чином, додатковим рішенням суду від 05 серпня 2019 року було встановлено наявність у ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину спірного житлового будинку, набутого на підставі договору дарування від 29 грудня 2004 року, реєстр № 1-5037, посвідченого Першою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою, згідно якого інші 2/3 частини будинку належать ОСОБА_2 , що було підтверджено, в тому числі постановою Верховного Суду від 25 березня 2020 року.

У позові позивач зазначає, що із заявою про державну реєстрацію його права власності на 1/3 частку будинку за адресою: АДРЕСА_1 він звернувся до Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради 14 лютого 2020 року, надавши державному реєстратору рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2018 року та додаткове рішення цього ж суду від 05 серпня 2019 року.

Вказане підтверджується рішенням державного реєстратора Сітало Є.В. від 14 лютого 2020 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (т.1 арк.с. 24), яким позивачу було відмовлено у державній реєстрації права спільної часткової власності на спірний житловий будинок.

В рішенні державного реєстратора зазначено, що надані заявником рішення суду, враховуючи їх позовні вимоги, не направлені на визнання права власності щодо ОСОБА_1 та не відносяться до документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності, оскільки відсутній факт набуття права власності щодо заявлених речових прав ОСОБА_1 . Зазначені рішення суду свідчать про факт залишення (або наявності) за ОСОБА_1 права спільної часткової власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначене підтверджує той факт, що станом на 03 лютого 2020 року, коли державним реєстратором Коноплянкою В.М. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50946892, про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на 2/3 частки спірного житлового будинку, позивач не звертався до державного реєстратора із заявою про реєстрацію за ним права власності на 1/3 частину житлового будинку згідно додаткового рішення суду від 05 серпня 2019 року.

Крім того, така реєстрація на підставі додаткового рішення суду і не могла бути виконана державним реєстратором, бо додатковим рішенням суду від 05 серпня 2019 року за ОСОБА_1 не було визнано право власності, а лише визначено, що йому належить 1/3 частка спірного будинку, яку він набув у власність на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 29 грудня 2004 року.

І навпаки, на момент звернення відповідача ОСОБА_2 до державного реєстратора та прийняття реєстратором рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на 2/3 частки будинку, його право власності на цю частку було визнано рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2018 року, яке набрало законної сили 22 травня 2019 року, після його перегляду та залишенням без змін постановою Дніпровського апеляційного суду.

Постанова Верховного Суду про скасування в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 2/3 частки спірного будинку, була ухвалена 25 березня 2020 року, тобто вже після прийняття державним реєстратором рішення про проведення державної реєстрації за ОСОБА_2 права спільної часткової власності на підставі рішення суду.

Пунктом першим частини першої статті другої Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 67 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови КМУ від 23 серпня 2016 року № 553) для державної реєстрації права власності у разі витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння на підставі рішення суду подаються необхідні для відповідної реєстрації документи, передбачені статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком, що підтверджують право власності на нерухоме майно належного власника.

Згідно п. 9 частини 1 ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

У пунктах 1 та 2 Розділу ІІ Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», затверджених Міністерством юстиції України від 26 травня 2009 року № 914/5, зазначено, що при вирішенні справи по суті суди ухвалюють рішення, і у випадку, якщо ухвалено рішення про визнання прав власності на нерухоме майно, то таке рішення є правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація прав власності. Цивільно-процесуальним кодексом передбачена можливість апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції. Апеляційний суд ухвалює рішення та постановляє ухвалу. Розглянувши справу, апеляційний суд постановляє ухвалу у випадках: відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду без змін (в такому випадку, якщо судом першої інстанції ухвалено рішення про визнання права власності на нерухоме майно, то таке рішення є правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація прав власності на нерухоме майно).

Таким чином, судом встановлено, що державним реєстратором Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Дніпропетровської області Коноплянкою Вадимом Михайловичем було правомірно прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50946892 від 03 лютого 2020 року о 16:53:25, яким зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на 2/3 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , бо на підтвердження підстав виникнення права власності ОСОБА_2 державному реєстратору були надані: постанова, серія та номер: 209/696/16-ц, видана 22 травня 2019 року, видавник: Дніпровський апеляційний суд; рішення суду, серія та номер: 209/696/16-ц, видане 02 лютого 2018 року, видавник: Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська, якими було визнано право власності за ОСОБА_2 на 2/3 частки спірного житлового будинку.

Отже, державний реєстратор діяв в межах закону та не порушив при цьому право власності інших співвласників. Твердження позивача про те, що державний реєстратор, вносячи запис про право власності на 2/3 частки будинку за ОСОБА_2 , допустив наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та самовільно перерозподілив частки нерухомого майна, не відповідають дійсності, оскільки державний реєстратор лише виконав рішення суду від 02 лютого 2018 року, що набрало законної сили і яке станом на 03 лютого 2020 року було правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація прав власності на нерухоме майно.

Скасування Верховним Судом рішення суду від 02 лютого 2018 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 2/3 частки спірного житлового будинку не позбавило його цього права власності на нерухоме майно та не є підставою для скасування запису про реєстрацію його права власності на вказану частку майна, бо Верховним Судом було лише встановлено іншу підставу набуття ОСОБА_2 права власності, яким є договір дарування нерухомого майна від 29 грудня 2004 року, який має бути зазначений у записі про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на 2/3 частини будинку як підстава набуття права власності. Такі дії мають бути виконані ОСОБА_2 шляхом надання державному реєстратору правовстановлювального документу (договору дарування) та постанови Верховного Суду від 25 березня 2020 року.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 після набрання додатковим рішенням суду законної сили (05 вересня 2019 року) не звертався до державного реєстратора про реєстрацію за ним права власності на 1/3 частину спірного будинку, яке було набуто ним на підставі договору дарування від 29 грудня 2004 року. Із заявою про державну реєстрацію прав на частку будинку ОСОБА_1 звернувся до Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради 14 лютого 2020 року, надавши державному реєстратору рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2018 року та додаткове рішення цього ж суду від 05 серпня 2019 року. При цьому, ОСОБА_1 не було надано державному реєстратору договір дарування від 29 грудня 2004 року, реєстр № 1-5037, на підставі якого позивачем, як і відповідачем ОСОБА_2 , було набуто право спільної часткової власності на спірний будинок, враховуючи, що вказаними рішенням суду та додатковим рішенням сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приведені у первісний стан до здійснення реєстрації права власності на майно за іншими особами, яке було скасовано судом.

Ухвалюючи 02 лютого 2018 року рішення у справі, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_2 , звернувшись до суду з позовом, належними та допустимими доказами довів, що належна йому частина нерухомого майна вибула з його володіння поза його волею, а тому суд витребував із незаконного володіння відповідачів, у тому числі із незаконного володіння ОСОБА_1 частки належного ОСОБА_2 нерухомого майна.

Отже, якщо ОСОБА_2 , як власник 2/3 частини спірного будинку, для захисту свого права власності звернувся до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, і належна ОСОБА_2 частка майна була повернута в його володіння шляхом скасування реєстрації права власності за іншими особами, за якими безпідставно було зареєстровано таке право власності на належну йому частку майна, то позивач ОСОБА_1 , як власник 1/3 частини майна, з таким позовом, для захисту своїх прав власника до суду не звертався, хоча йому було відомо про те, що після набрання додатковим рішенням законної сили, право власності на 1/5 частку спірного будинку залишається зареєстрованим за ОСОБА_4 , про що він вказує у своїй позовній заяві, і саме ця частка майна вважається такою, що незаконно вибула із володіння позивача ОСОБА_1 , і про витребування якої від ОСОБА_4 позивач мав право звернутися до суду за захистом своїх прав.

Що стосується ОСОБА_4 , то реєстрація за нею права власності на 1/5 частку будинку за адресою: АДРЕСА_1 була виконана на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 липня 2018 року, що було ухвалено у цивільній справі № 209/590/18, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Вказаним рішенням суду було визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 2/5 частини житлового будинку, загальною площею 388,1 кв.м., житловою площею 91,4 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Визначено частки в праві спільної сумісної власності на 2/5 частини житлового будинку, загальною площею 388,1 кв.м., житловою площею 91,4 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в розмірі 1/2 частини за кожним. В порядку поділу спільної власності визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/5 частину житлового будинку, залишено за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частину житлового будинку.

При ухвалені цього рішення судом був прийнятий факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 однією сім`єю як чоловіка та дружини, без реєстрації шлюбу, в період з 01 червня 2002 року по 10 січня 2004 року та за період з 10 січня 2004 року по 15 вересня 2017 року, який був встановлений рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпровської області від 15 вересня 2017 року, ухваленого у цивільній справі № 209/1594/17, провадження № 2-о/209/41/17.

Але, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2020 року (т.1 арк.с. 64-67), за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 вересня 2017 року у справі № 209/1594/17, було скасовано, заява ОСОБА_4 залишена без розгляду.

Також, постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року (т.1 арк.с. 58-62), задоволена апеляційна скарга ОСОБА_2 та скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 липня 2018 року у цивільній справі № 209/590/18, яким за ОСОБА_4 було визнано право власності на 1/5 частку спірного житлового будинку. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Таким чином, судове рішення, на підставі якого за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на 1/5 частину спірного житлового будинку на теперішній час скасовано, що є підставою для скасування запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 1/5 частку спірного нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що на момент звернення позивача до державного реєстратора для реєстрації його права власності на 1/3 частину будинку (14 лютого 2020 року), його право власності підлягало реєстрації на підставі договору дарування від 29 грудня 2004 року, а не на підставі додаткового рішення суду від 05 серпня 2019 року, яким було лише визначено підстави набуття позивачем права власності, а не само право власності на 1/3 частину будинку.

Проте, із заявою про реєстрацію свого права власності на підставі договору дарування від 29 грудня 2004 року позивач до державного реєстратора не звертався і відмову у державній реєстрації не отримував.

Вказана у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформація свідчить про те, що право власності позивача на 2/15 частки спірного будинку залишається бути зареєстрованим на підставі договору купівлі-продажу від 28 липня 2015 року, хоча рішенням суду від 02 лютого 2018 року було встановлено, що за цим договором покупці не набули право власності на спірний житловий будинок.

Крім того, 19 лютого 2020 року право власності на зареєстровану за ОСОБА_4 1/5 частку спірного будинку перейшло до ОСОБА_14 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Отже, на теперішній час належна позивачу за договором дарування від 29 грудня 2004 року 1/3 частка спірного будинку, зареєстрована за самим позивачем (2/15 частки) на підставі договору купівлі-продажу від 28 липня 2015 року та за ОСОБА_14 (1/5 частка) на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 19 лютого 2020 року.

Як зазначено у статті 13 ЦК України:

1. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

2. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

3. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

4. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

5. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

6. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 не вірно обраний захист свого права власника на належну йому 1/3 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом скасування запису про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на 2/3 частки будинку, бо право власності позивача на належну йому частку могло б бути захищено шляхом витребування 1/5 частки із незаконного володіння ОСОБА_4 , а згодом ОСОБА_3 , оскільки рішення суду, на підставі якого за ОСОБА_4 було визнано право власності на цю частку скасовано, а отже відсутні підстави набуття нею права власності, підстави реєстрації цього права власності, а отже відчуження нею 1/5 частки спірного будинку також відбулося за відсутності правових підстав на це.

Але такі позовні вимоги позивачем не заявлялися, а суд, згідно, ч.1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи презумпцію правомірності набуття ОСОБА_2 права власності на 2/3 частки житлового будинку, суд вважає, що відсутні підстави для скасування рішення про державну реєстрацію прав № 50946892 від 03.02.2020 на 2/3 частки нерухомого майна - житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 .

Згідно частини 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, скасування судом державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на 2/3 частини спірного будинку можливо лише з одночасним припиненням права власності відповідача на вказане нерухоме майно, що узгоджується з правовою позицією, що викладена у Постанові першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.11.2020 року у справі №154/883/19, де зазначено, що ухвалення судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства.

Отже, визнання протиправними реєстраційних дій по реєстрації права власності ОСОБА_2 або скасування рішення про державну реєстрацію його право власності на 2/3 частки спірного будинку призведе до позбавлення його права власності на нерухоме майно, бо буде скасовано визнання державою його права власності на правомірно набутий об`єкт нерухомості.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини потреба виправити «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки"). Державні органи, які впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії"). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються («Пінкова та Пінк Чеської Республіки», «Ґаші проти Хорватії»).

Крім цього, частиною 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», «Серков проти України») напрацьовано три критерії, які слід оцінювати стосовно сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід втручання у право на мирне володіння майном пропорційним визначеним цілям. Принцип пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, яку необхідно досягти, та засобами, які застосовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі "Бакланов проти Російської Федерації", Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі "Фрізен проти Російської Федерації", Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь- яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи правомірність набуття ОСОБА_2 права власності на 2/3 частини спірного будинку, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію прав за номером 50946892 від 03.02.2020, прийняте державним реєстратором Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Коноплянкою Вадимом Михайловичем про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на 2/3 частки нерухомого майна житлового будинку загальною площею 388,1 кв. м., житлова площа 91,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України,

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ., Департаменту комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, просп. Василя Стуса, 10/12, третя особа: ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію прав № 50946892 від 03.02.2020, прийняте державним реєстратором Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Коноплянкою Вадимом Михайловичем про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на 2/3 частки нерухомого майна житлового будинку загальною площею 388,1 кв. м., житлова площа 91,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.М. Юрченко