Ужгородський міськрайонний суд
У Х В А Л А

22.11.2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі - Майор Ю.В.

за участі

представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3 Ковалишин Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в режимі відеоконференції заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Киченок А.С. про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 - адвоката Киченок А.С. звернувся до суду з заявою про перегляд судового рішення від 13.09.2021 року за нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики.

В обґрунтування заяви покликається на те, що заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.09.2021 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 679 905,00 дол. США. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 13.12.2022 року заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.09.2021 року скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено. З посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 по справі №464/3790/16-ц апеляційний суд вказав, що зміст розписки не містить відомостей про передачу позивачем коштів ОСОБА_1 та отримання останнім таких. Відтак, укладення між сторонами саме договору позики позивачем не доведено. Зазначає. що постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.06.2023 року скасовано Постанову Закарпатського апеляційного суду від 13.12.2022 року та залишено в силі заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.09.2021 року. Однак, станом на даний час виникли обставини, що дають підстави для перегляду рішення за ново виявленими обставинами.

Як підставу для перегляду заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.09.2021 року по справі № 308/4890/20 року, заявник посилається на п.1 ч.2. ст. 423 ЦПК України, а саме наявність істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Зокрема, заявник зазначає, що суди прийшли до висновку про задоволення позову оскільки передання коштів підтверджується розпискою та кошти нібито були надані у позику. Однак, зазначені висновки спростовуються наступними нововиявленими обставинами: ОСОБА_3 не передавав та не міг передати кошти ОСОБА_1 , оскільки не перебував в Україні.

Заявник вказує на те, що 04.09.2023 року на сайті Odessa.comments.ua розміщено повідомлення такого змісту: « ОСОБА_4 колаборант та зрадник України, адже співпрацює з російськими спецслужбами. Крім того з 2017 року Україна розшукує депутата за розкрадання майже 300 млн. грн.. на проекті «Глибоководний випуск». Також Офіс генпрокурора запросив екстрадицію ОСОБА_5 з ОАЕ та попросив Інтерпол присвоїти розшуковій справі одеського втікача «червону мітку»1». Після цього, представником відповідача здійснено огляд реєстру МВС України щодо перевірки інформації про розшук позивача; сайту «Єдиного реєстру судових рішень» на предмет наявності інформації щодо обрання ОСОБА_3 запобіжних заходів в рамках кримінальних проваджень, інформації із судової справи №916/3821/21 в частині наявності відносин із ПАТ «Юніон Стандарт Банк», інформації, відображеної в довідках перевірок НБУ.

Зазначає, що за результатами пошуку інформації було встановлено, що ОСОБА_3 з 06.11.2014 року постійно проживає за кордоном, а у 2016-2017 роках не перебував в Україні, оскільки переховується від слідства, а з 09.06.2017 року ОСОБА_3 оголошений у розшук. Вказані обставини підтверджуються: ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.02.2022 року у справі №947/37275/21, інформацією з реєстру МВС «Особи, які переховуються від органів влади».

Окрім того, заявник зазначає, що у 2019 році ОСОБА_3 не визнавав, що у нього є право вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення боргу за розпискою, оскільки ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.02.2019 року у справі №522/18188/18 затверджено мирову угоду про поділ майна ОСОБА_3 з дружиною. Однак, у переліку майна не вказано наявність право вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за розпискою. Тобто сам позивач не визнав, що у нього є актив дебіторська заборгованість за розпискою.

Також вказує, що ОСОБА_3 заявляв, що він особисто передавав кошти відповідачу. Однак, як підтверджено судовими рішеннями він не перебував на території України 11.11.2016 року і не міг передати кошти.

Заявник вказує, що ухвала Одеського апеляційного суду від 18.02.2022 року у справі №947/37275/21, в якій наводяться докази і обставини переховування ОСОБА_3 від слідства і відсутність його в Україні протягом 2016-2017 років прийнята після ухвалення заочного рішення, а відтак вказані обставини існували під час розгляду справи, є істотними для розгляду справи і прийняття рішення.

Заявник вважає, що якби вказані обставини були досліджені, суд не мав би правових підстав задовольнити позов.

Щодо підстав для відмови у задоволенні позову у звязку із підписанням розписки під тиском заявник вказує, що передумовою написання ОСОБА_1 розписки (точної дати та змісту якої він не пам`ятає, як і не впевнений в тому, що ним була написана саме та розписка, яку надав суду позивач) були наступні події: з липня 2014 року ОСОБА_1 працював на посаді керуючого директора ПАТ «Юніон Стандарт Банк». Постановою Правління НБУ з 01.10.2015 року банк віднесено до категорії неплатоспроможних та в подальшому ліквідовано. ОСОБА_3 був вкладником ПАТ «ЮСБ БАНК» і переклав саме на ОСОБА_1 персональну відповідальність за втрату своїх депозитних коштів та вимагав особисто від нього повернення таких. Зокрема СУ ГУ МВС України в Одеській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000770. В рамках даного кримінального провадження, за сприяння ОСОБА_3 , ОСОБА_1 було вручено підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 191 КК України за розтрату коштів банку, та йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. ОСОБА_3 підтвердив ОСОБА_1 , що він доклав певних зусиль для взяття відповідача під варту та повідомив, що у випадку повернення йому внесених на депозитні рахунки ПАТ «ЮСБ БАНК» коштів особисто ОСОБА_1 він не буде більше вчиняти дій, спрямованих на кримінальне переслідування останнього, та навіть вчинить необхідні дії щодо припинення такого переслідування у відповідному провадженні.

Відтак, знаючи ОСОБА_3 , його ділові зв`язки та вплив у м. Одеса, ОСОБА_1 відповідні погрози сприймав як реальні та під впливом психологічного тиску ОСОБА_3 погодився написати якісь розписки, зміст, точних сум і дат яких точно не пам`ятає.

29.08.2022 року Верховний Суд у справі №522/10944/16-к залишив без змін вирок Київського районного суду м. Одеси від 29.12.2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 13.08.2021 року, якими ОСОБА_1 визнано невинуватим у розтраті коштів, внесених на депозитні рахунки у ПАТ «ЮСБ БАНК».

З посиланням на викладене, представник ОСОБА_1 адвокат Киченок А.С. просить суд задовольнити заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.09.2021 року у справі №308/4890/20 за нововиявленими обставинами та скасувати заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.09.2021 року у справі №308/4890/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

29.01.2024 року до суду через систему «Електронний суд» надійшло заперечення на заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.09.2021 року, згідно якого зазначено наступне. В якості підстави для перегляду заочного рішення за ново виявленими обставинами, які також є і підставами для скасування оскаржуваного рішення, відповідач зазначив, що 04 вересня 2019 року він виявив у засобах масової інформації статтю щодо позивача, з якої дізнався, що позивач оголошений в розшук та здійснив огляд зазначених ним ресурсів інформації.

Позивач вважає заяву ОСОБА_1 безпідставною, такою, що не відповідає вимогам ЦПК України, та такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Представник позивача вказує на те, що відповідач умисно стверджує начебто йому випадково стало відомо про факт оголошення у розшук ОСОБА_3 у вересні 2023 року і начебто саме це спонукало його більш детально вивчити це питання та здобути докази, які безпідставно трактує як ново виявлені обставини для перегляду заочного рішення суду.

Зазначає, що в поданій заяві, ОСОБА_1 стверджує, що на інтернет-ресурсі ним було виявлено статтю з якої він дізнався, що позивача з 2017 року розшукують правоохоронні органи. Позивач не виключає, що саме з подачі відповідача було розміщено дану статтю, оскільки відносно позивача публікувались вже відповідні статті у засобах масової інформації, та на думку позивача, замовлення конкурентів.

Вказує, що твердження відповідача, що йому стало відомо про факт оголошення в розшук лише у вересні 2023 року позивач сприймає як видуману причину для створення суду хибного враження, що у відповідача саме у вересні 2023 року з`явилась можливість зібрати додаткові докази та звернутись до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду першої інстанції.

Позивач зазначає, що ніщо не заважало ОСОБА_1 встановити, зібрати та надати суду в ході розгляду справи в суді першої інстанції докази на підтвердження своїх заперечень. Протилежного ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами.

Позивач вважає, що заява ОСОБА_1 подана представником про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.09.2021 року у справі №308/4890/20 не містить відомості про ново виявлені обставини, а підстави для скасування судового рішення ґрунтуються на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались або були предметом розгляду у даній справі. Крім того, окремі документи, які додані до заяви взагалі не можуть бути доказами у даній справі, а деякі з них спростовують викладені у поданій заяві факти.

Вказує, що ОСОБА_1 безпідставно посилається на той факт, що ОСОБА_3 не знаходився на території України з 2013 по 2017 рік, а тому не міг передати ОСОБА_6 грошові кошти в борг. В якості доказу даного факту ОСОБА_1 в особі представника безпідставно посилається на рішення Одеського апеляційного суду від 18.02.2022 року у справі №947/37275/21, а також факт оголошення ОСОБА_3 у розшук, оскільки це спростовується безпосередньо самими доказами, доданими до заяви.

Зазначає, що боргові зобов`язання у ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 виникли у 2016 році, про що свідчить розписка, яка досліджувалась судом першої, апеляційної та касаційної інстанції. З загальної суми боргу ОСОБА_1 частину повернув, що не заперечувалось Сторонами під час судового розгляду.

З доданого Відповідачем доказу чітко вбачається, що в розшук Позивача оголосили 09 червня 2017 року, в той же час розписка була написана 17 листопада 2016 року, що підтверджується матеріалами справи.

Зазначаючи про встановлений рішенням Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2022 року у справі №947/37275/21 факт начебто не знаходження ОСОБА_3 у 2016 -2017 роках на території України, ОСОБА_1 повідомляє суду недостовірну інформацію.

Позивач вказує, що після подання Апеляційної скарги ОСОБА_1 відвідував Об`єднані Арабські Емірати, де зустрічався із ОСОБА_3 та був достовірно обізнаний про наявність пред`явлення безпідставної підозри та неможливості наразі зустрітись на території України.

ОСОБА_1 діє недобросовісно, що чітко підтверджується викладеними фактами. Заявлені ним підстави для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами абсолютно не підтверджуються. ОСОБА_1 намагається маніпулювати інформацією в засобах масової інформації та створити у суду враження достовірності заявлених ним підстав. Позивач не виключає, що Відповідач сприяв розміщенню даної статті.

Крім того Відповідач не зазначив, що заважало йому збирати докази в ході розгляду справи судом першої інстанції, про розгляд якої він був обізнаний, однак, подаючи неодноразово заяви про відкладення розгляду справи, жодного разу в суд першої інстанції не з`явився.

Окрім того Відповідач не зазначив, що заважало йому провести огляд інтернет ресурсів, провести відповідну перевірку, зібрати докази раніше, в ході розгляду справи в суді першої інстанції.

Позивач наголошує, що викладені факти спростовують твердження ОСОБА_1 щодо даного доказу як нововиявленої обставини та неможливості передачі Позивачем йому коштів в борг у зв`язку з відсутністю на території України, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

Посилання як на доказ не підтвердження наявності боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 07.02.2019 року у справі 522/18188/18, яким було затверджено мирову угоду щодо розподілу майна між ОСОБА_3 та його колишньою дружиною ОСОБА_7 повністю безпідставне. Дане рішення абсолютно не підтверджує факт відсутності у ОСОБА_1 боргових зобов`язань перед ОСОБА_3 , а лише свідчить, що дане зобов`язання не було спільним сумісним майном.

Боргові зобов`язання ОСОБА_1 не були предметом спільної сумісної власності, а тому і не відображались в ході судового спору і не були об`єктом поділу.

Окремо слід зазначити, що провадження у справі №522/18188/18 було відкрито 19 жовтня 2018 року, про що свідчить ухвала Приморського районного суду міста Одеси. Даний факт підтверджується роздруківкою даної ухвали з Єдиного державного реєстру судових рішень. ОСОБА_1 не надав суду жодної обставини, з якої вбачається, що він не міг встановити факт наявності справи №522/18188/18 про поділ спільного сумісного майна в ході розгляду справи в суді першої інстанції. Посилання ОСОБА_1 на вищезазначене рішення у справі не є нововиявленою обставиною. Також дане рішення суду не свідчить і не є доказом відсутності боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед Позивачем.

Також зазначене рішення не може бути доказом визнання Позивачем факту відсутності боргу ОСОБА_1 перед ним.

Окремо слід зазначити, що ОСОБА_1 ніщо не заважало надати даний доказ як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді.

З викладеного чітко вбачається, що ОСОБА_1 не довів, що дана підстава є нововиявленою, має доказове значення у справі і може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, а тому просить суд у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити повністю.

Правова позиція заявника (відповідача).

В судовому засіданні представник заявника ( відповідача) ОСОБА_1 -адвокат Киченок А.С. заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами підтримав. Надав пояснення аналогічні викладеним у заяві. Просив переглянути рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13.09.2021 року у зв`язку з нововияленими обставинами.

Правова позиція позивача.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_8 в судовому засіданні проти задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях. Зазначив, що нема жодних підстав для скасування рішення за нововиявленимим обставинами. ОСОБА_1 не довів, що підстава зазначена у заяві є нововиявленою, має доказове значення у справі і може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, а тому просить суд у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити повністюПросив відмовити у задоволенні заяви.

Заяви, клопотання сторін:

26.12.2023 року представником позивача подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

26.12.2023 року представником позивача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

26.12.2023 року представником позивача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

26.12.2023 року представником заявника подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

26.12.2023 року представником заявника подано до суду заяву про відкладення судового засідання.

26.12.2023 року представником позивача подано до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

26.12.2023 року представником заявника подано до суду заяву про відкладення судового засідання.

11.01.2024 року представником заявника подано до суду заяву про доступ до електронної справи №308/4890/20.

23.01.2024 року представником позивача подано до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді .

29.01.2024 року представником позивача подано до суду заперечення на заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.09.2021 року.

26.02.2024 року представником заявника подано до суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

28.02.2024 року представником заявника подано до суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

01.03.2024 року представником заявника подано до суду клопотання про надання копії технічного запису судового процесу.

04.04.2024 року представником заявника подано до суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

04.04.2024 року представником заявника подано до суду письмові пояснення.

07.06.2024 року представником заявника подано до суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

10.10.2024 року представником заявника подано до суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

11.10.2024 року представником заявника подано до суду клопотання про відкладення судової справи.

22.11.2024 року представником заявника подано до суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

22.11.2024 року представником позивача подано до суду додаткові пояснення.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

05.10.2023 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відкрито провадження у даній справі.

Фактичні обставини справи:

Суд, заслухавши вступне слово представника заявника ОСОБА_1 -адвоката Киченок А.С. та представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_8 дослідивши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебувала справа № 308/4890/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики.

13 вересня 2021 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області (головуюча суддя Бенца К.К.) було ухвалено заочне рішення по цивільній справі № 308/4890/20, яким збільшені позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце реєстрації : АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) суму грошових коштів в розмірі 679905 (шістсот сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ять) доларів США , з яких : 628500 (шістсот двадцять вісім тисяч п`ятсот) доларів США сума боргу за договором позики та 51405 (п`ятдесят одна тисяча чотириста п`ять) доларів США - 3 % річних за період 22.05.2017 року по 22.05.2020 року. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце реєстрації : АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) сплачену ним суму судового збору в розмірі 10 964,00 грн.

Рішення від 13 вересня 2021 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було ухвалено за участі представника позивача Радь І.І.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 13.12.2022 року №308/4890/20 апеляційну скаргу адвоката Блохіної Валентини Юріївни в інтересах ОСОБА_1 було задоволено. Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 вересня 2021 року скасовано; у задоволені позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.06.2023 року справа №308/4890/20 касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка підписана представником ОСОБА_8 задоволено. Постанову Закарпатського апеляційного суду від 13.12.2022 року скасовано. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 вересня 2021 року залишено в силі.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 вересня 2021 року набуло законної сили.

Як підставу для перегляду рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.09.2021 року по справі № 308/4890/20, заявник посилається на те, що 04.09.2023 року на сайті Odessa.comments.ua розміщено повідомлення такого змісту: « ОСОБА_4 колаборант та зрадник України, адже співпрацює з російськими спецслужбами. Крім того з 2017 року Україна розшукує депутата за розкрадання майже 300 млн. грн.. на проекті «Глибоководний випуск». Також Офіс генпрокурора запросив екстрадицію ОСОБА_5 з ОАЕ та попросив Інтерпол присвоїти розшуковій справі одеського втікача «червону мітку»1». Після цього, за результатами пошуку інформації було встановлено, що ОСОБА_3 з 06.11.2014 року постійно проживає закордоном ( 06.11.2014 року отримав дозвіл для виїзду на постійне місце проживання) , а у 2016-2017 роках не перебував в Україні, оскільки переховується від слідства. Вказані обставини підтверджуються: ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.02.2022 року у справі №947/37275/21, інформацією з реєстру МВС «Особи, які переховуються від органів влади». Заявник посилається на те, що ОСОБА_3 не міг передати гроші відповідачу, так як не перебував на території України 11.11.2016 року.

Судом встановлено, що Одеським апеляційним судом 18.02.2022 року під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 28.12.2021 року у справі 947/37275/21 було встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до повідомлення Державної Прикордонної Служби України, залишив території України 03.03.2017 через міжнародний пункт пропуску для повітряного сполучення «Бориспіль» авіарейсом 127 в напрямку м.Париж респ. Франція та до теперішнього часу на території України не повертався. Вказані обставини викладені в ухвалі Одеського апеляційного суду від 18.02.2022 року у справі 947/37275/21, встановлені судовим рішенням , а відтак в силу приписів ЦПК України не потребують додаткового доведення.

Відтак заявником та представником заявника не доведено обставин, на які вони покликаються у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, а саме, що ОСОБА_3 з 06.11.2014 року постійно проживає за кордоном ( 06.11.2014 року отримав дозвіл для виїзду на постійне місце проживання), а відтак на думку заявника, ОСОБА_3 не міг передати гроші відповідачу, так як не перебував на території України 11.11.2016 року. Проте, доказів на підтвердження вказаних доводів не надано суду, навпаки такі спростовані фактами викладеними в ухвалі Одеського апеляційного суду від 18.02.2022 року у справі 947/37275/21.

Перегляд рішення за нововиявленими обставинами є спеціально встановленою процедурою і є можливим лише за умови наявності підстав для такого перегляду, встановлених ЦПК України та за умови дотримання порядку і строку подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, встановлених ЦПК України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Дана норма закону надає можливість перегляду судом рішення у зв`язку із виявленням істотних обставин, що існували, але не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі заявнику на час вирішення справи, тобто перегляд справи за нововиявленими обставинами має на меті перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставин про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення.

Із аналізу даної правової норми випливає, що нововиявленою може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об`єктивній дійсності на момент ухвалення рішення; не можуть бути визнані нововиявленими нові, тобто, такі, що виникли чи змінилися після постановлення рішення обставини, а також обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях. Під істотними для справи обставинами законодавець розуміє такі обставини та факти, що якби вони були відомі при розгляді справи, то суд ухвалив би принципово інше рішення.

Таким чином ,можна зробити висновок,що вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин,суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є ново виявленими обставинами. Обставини,які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги (зокрема,погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів). Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами" № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв`язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.

У пункті 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами" № 4 від 30 березня 2012 року вказано, зокрема, що відповідно до частини першої статті 423 ЦПК у зв`язку з нововиявленими обставинами можуть бути переглянуті рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ. У зв`язку із цим такому перегляду підлягають рішення суду першої інстанції (у тому числі заочне або додаткове рішення), ухвалене за будь-яким видом судового провадження, що набрало законної сили, а також рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції, якими рішення було змінено або ухвалено нове рішення.

Згідно роз`яснень, що містяться у пункті 3 вищевказаної постанови необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1,частини другої статті 423ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1 ) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Передбачений ст. 423 ЦПК України перелік підстав для перегляду рішень і ухвал у зв`язку з нововиявленими обставинами є вичерпним.

Прийняття заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не означає обов`язкового скасування чи зміни рішення, що переглядається. Результат перегляду повинен випливати з оцінки доказів, зібраних у справі, і встановлення судом на основі цієї оцінки наявності або відсутності нововиявлених обставин, визначення їх істотності для правильного вирішення спору.

Нововиявлена обставина - це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для правильного вирішення даної конкретної справи. Якби нововиявлена обставина була відома суду під час винесення судового акта, то вона обов`язково вплинула б на остаточні висновки суду; юридичний факт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Правова позиція викладена у постановах Верховного Суду 24.09.2020 у справі № 922/1141/19 та від 03.03.2021 у справі № 904/4470/16.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

При цьому, є чітке розмежування поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту): так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами.

Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору або розгляду справи не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення згідно з нормами ЦПК України.

Не можуть бути визнані нововиявленими викладені в іншій справі висновки суду щодо обставин справи (оцінка доказів), юридична оцінка обставин справи в іншій справі та правові підстави рішення суду або його мотиви на предмет застосування норм права в іншій справі. Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 19/5009/1481/11, у постановах Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 916/1228/18, від 27.08.2019 у справі № 920/1077/16, від 15.01.2020 у справі № 916/24/17 та від 03.03.2021 у справі № 904/4470/16.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи та обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами. Також, не можуть визнаватися нововиявленими обставини, на які посилався учасник судового процесу в своїх поясненнях в суді будь-якої з інстанцій, або які могли бути встановлені судом в разі належного виконання учасником вимог процесуального закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №905/1502/15, від 10.03.2020 у справі № 910/10784/18.

У постанові від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами, є окремою формою судового процесу, що має свої особливості. Вона не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин.

Слід враховувати, що підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

У справі, яка переглядається, правову оцінку позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики

надано в рішенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.09.2021 року року. Вказане рішення переглядалося в апеляційній та касаційній інстанціях та набрало законної сили.

Як підставу для перегляду рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.09.2021 року по справі № 308/4890/20, заявник посилається на те, що 04.09.2023 року на сайті Odessa.comments.ua розміщено повідомлення такого змісту: « ОСОБА_4 колаборант та зрадник України, адже співпрацює з російськими спецслужбами. Крім того з 2017 року Україна розшукує депутата за розкрадання майже 300 млн. грн.. на проекті «Глибоководний випуск». Також Офіс генпрокурора запросив екстрадицію ОСОБА_5 з ОАЕ та попросив Інтерпол присвоїти розшуковій справі одеського втікача «червону мітку»1». Після цього, за результатами пошуку інформації було встановлено, що ОСОБА_3 з 06.11.2014 року постійно проживає закордоном ( 06.11.2014 року отримав дозвіл для виїзду на постійне місце проживання) , а у 2016-2017 роках не перебував в Україні, оскільки переховується від слідства. Вказані обставини підтверджуються: ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.02.2022 року у справі №947/37275/21, інформацією з реєстру МВС «Особи, які переховуються від органів влади». Заявник посилається на те, що ОСОБА_3 не міг передати гроші відповідачу, так як не перебував на території України 11.11.2016 року.

Водночас вказані обставини спростовані обставинами встановленими Одеським апеляційним судом 18.02.2022 року під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 28.12.2021 року у справі 947/37275/21 в ході якого було встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до повідомлення Державної Прикордонної Служби України, залишив території України 03.03.2017 через міжнародний пункт пропуску для повітряного сполучення «Бориспіль» авіарейсом 127 в напрямку м.Париж респ. Франція та до теперішнього часу на території України не повертався. Вказані обставини викладені в ухвалі Одеського апеляційного суду від 18.02.2022 року у справі 947/37275/21, встановлені судовим рішенням , а відтак в силу приписів ЦПК України не потребують додаткового доведення.

Разом з тим, суд звертає увагу , що в ході судового розгляду справи № 308/4890/20 року встановлено, що 17.11.2016 року ОСОБА_3 надав у позику ОСОБА_1 , а останній отримав в борг грошові кошти в сумі 957 500 доларів США, які зобов`язався повертати частинами та повернути в строк не пізніше 15.11.2017 року, що підтверджується написаною відповідачем власноручно борговою розпискою від 17.11.2016 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент підписання розписки та передачі грошових коштів, 17.11.2016 року ОСОБА_3 перебував на території України ( доказів зворотнього до суду не надано).

З огляду на викладене, суд відхиляє доводи представника ОСОБА_1 - адвоката Киченок А.С. про те, що ОСОБА_3 з 06.11.2014 року постійно проживає закордоном, а у 2016-2017 роках не перебував в Україні, оскільки переховується від слідства.

Окрім того, як підставу для перегляду рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.09.2021 року по справі № 308/4890/20, заявник посилається на те, що у 2019 році ОСОБА_3 не визнавав, що у нього є право вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення боргу за розпискою, оскільки ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.02.2019 року у справі №522/18188/18 затверджено мирову угоду про поділ майна ОСОБА_3 з дружиною. Однак, у переліку майна не вказано наявність право вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за розпискою.

На думку суду, вказане рішення суду не підтверджує факт відсутності у ОСОБА_1 боргових зобовязань перед ОСОБА_3 .

Під час розгляду справи № 308/4890/20 суд здійснив оцінку доказів, надав юридичну оцінку обставинам справи і з врахуванням правових висновків , які існували на час ухвалення рішення надав правову оцінку позовних вимог у рішенні суду.

Під час розгляду справи № 308/4890/20 касаційний суд здійснив оцінку тих же доказів, надав юридичну оцінку обставинам справи і залишив рішення суду від 13.09.2021 року в силі.

Отже, доводи заявника у заяві про перегляд судового рішення від 13.09.2021 року за нововиявленими обставинами, спрямовані на переоцінку судом наданих сторонами доказів, а відтак обставини на які посилається представник зяника не можуть бути розцінені судом під час розгляду заяви відповідача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами як нововиявлені обставини.

Суд наголошує на тому, що не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи. Також, не можуть визнаватися нововиявленими обставини, на які посилався учасник судового процесу в своїх поясненнях в суді будь-якої з інстанцій, або які могли бути встановлені судом в разі належного виконання учасником вимог процесуального закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №905/1502/15, від 10.03.2020 у справі № 910/10784/18.

Окрім того суд зазначає наступне : Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 31 січня 2024 року, справа № 448/852/21 дійшов висновку, що «Судами першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано не прийнято до уваги доводи ОСОБА_2 про те, що вона не могла підписувати зазначені договір позики та розписку 02 вересня 2021 року, оскільки у цей період перебувала поза межами України, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна інформація Державної прикордонної служби України від 27 вересня 2021 року, у зв`язку з тим, що ці доводи не спростовують сам факт укладення між сторонами договору позики та факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів від ОСОБА_1 , та не спростовують обов`язок ОСОБА_2 щодо повернення цих коштів. Верховний Суд України та Верховний Суд неодноразово зазначали, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг (див. постанова Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі 6-79цс14).»

Отже, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Винятки із цього принципу можуть місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Відповідно до ч.4.5,6 ст .13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язкові для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також суд враховує рішення ЄСПЛ у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04) від 19.02.2009, де в п. 33 зазначено, що «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95. п. 61, ECHR 1999-VII). 34. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для новою розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECНR 2003-ІХ).

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE. № 3236/03, § 40, ЄСПЛ. від 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доги, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

На підставі викладеного та враховуючи те, що необхідними умовами нововиявлених обставин, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи; вони входять до предмету доказування у справі і не можуть вплинути на висновки суду про права і обов`язки осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Киченок А.С. про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики - слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 429 ч. 3 п. 1, 260, 261, 352 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Киченок А.С. про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики - відмовити.

Залишити рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 вересня 2021 року у справі №308/4890/20 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики в силі.

Ухвала може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 15 днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст.354 ЦПК України).

Дата складання повного тексту ухвали - 26.11.2024..

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца