Справа № 740/4183/24
Провадження № 2-о/740/122/24
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

10 липня 2024 року м.Ніжин

Суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області Гагаріна Т.О., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановила:

08.07.2024 заявник звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зазначає, що встановлення даного факту необхідно йому для звільнення з військової служби на підставі ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як військовослужбовця, у якого перебуває на утриманні троє і більше дітей віком до 18 років.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суддя дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено ч.1 ст.315 ЦПК України, який не є вичерпним. Так, згідно з частиною другою даної статті ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Судом встановлено, що заявник звернувся до суду з вимогою про встановлення факту перебування на його утриманні неповнолітніх дітей: від першого шлюбу, дитини дружини та дитини від другого шлюбу. У поданій заяві зазначає, що від встановлення даного факту залежить виникнення у нього прав та обов`язків, які передбачені Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України від 21.10.1993 №3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон №3543-ХІІ).

За визначенням ст.1 Закону №3543-ХІІ мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 23 Закону №2232-XII визначені підстави відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Зокрема, п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Для отримання відстрочки від мобілізації батьки повинні подати заяву до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (ТЦК) з пакетом необхідних документів, які підтверджують сімейний стан та кількість дітей. Це можуть бути свідоцтва про народження дітей або документи, які підтверджують усиновлення чи опіку.

Суд зазначає, що чинним законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту перебування на утриманні дітей в розумінні отримання заявникові відстрочки від мобілізації, доказів того, що він звертався в поза судовому порядку до правомочних органів взагалі, чи отримав відмову такого правомочного органу у наданні відстрочки до суду не надав. Тобто поза судового порядку встановлення такого факту, а саме того, що він має на у триманні трьох неповнолітніх дітей, в розумінні мати право на відсточку від мобілізації - не застосував, та відмови у встановленні такого факту правомочного органу не отримав, яку б мав право оскаржити в порядку адміністративного судочинства .

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21 вказала, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Таким чином, встановлені чинним Цивільним процесуальним кодексом України повноваження суду цивільної юрисдикції на розгляд справ в порядку окремого провадження не є наслідком, що будь-який юридичний факт, який просить встановити особа в судовому порядку, підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З таких підстав, враховуючи вимоги заяви та надані до заяви докази, слід відмовити у відкритті провадження за даною заявою, яка подана в порядку окремого провадження, при цьому заявнику необхідно роз`яснити, що спірне питання підлягає вирішенню у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури, а в разі незгоди із рішенням відповідального органу він має право звернутися до відповідного адміністративного суду із позовом в порядку адміністративного судочинства.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст. ст.186, 293, 315, 353 ЦПК України, суддя, -

постановила:

відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Т.О. Гагаріна