ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/6461/23 Провадження№ 2/636/842/24
УХВАЛА

про заочний розгляд справи

17 червня 2024 року Чугуївський міський суд Харківської області в складі: головуючого судді Гніздилова Ю. М., за участю секретаря судового засідання Кисловської О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 636/6461/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним і визнання боргової розписки такою, що виконана належним чином і в повному обсязі,

встановив:

Позивач в особі свого представника звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить суд визнати боргову розписку від 28.10.2015р. укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в простій письмовій формі такою, що припиненою, у зв`язку з фактичним виконанням ОСОБА_1 ; визнати недійсним Договір відступлення права вимоги (цесії) від 09.12.2020р., укладений в простій письмовій формі між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в 2015 році ОСОБА_4 (чоловік ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) і ОСОБА_1 (дружина ОСОБА_4 ) знадобились кошти у розмірі 3500 доларів США на операцію близької людини, однак особистих заощаджень у родини не було, тому вони були змушені взяти ці кошти у борг.

Так, 28.10.2015р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_1 укладено договір позики в простій письмовій формі.

Згідно умов Договору ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_4 і ОСОБА_1 солідарно прийняли грошову суму у розмірі 98 298 гривень, що в еквіваленті складало 4300 доларів США зі строком повного погашення не пізніше 28.10.2016 року.

З метою забезпечення зобов`язання було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О. за реєстровим № 4534, предметом якого виступила трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка належала по ОСОБА_5 і ОСОБА_6 .

В той же день, на вимогу ОСОБА_3 , під впливом омани, відповідачем ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_4 були складені дві окремі розписки від 28.10.2015р. про отримання нібито по 3500 доларів США кожним. Проте, реально позивач та її чоловік отримали разом 3500 доларів США на двох. Але договір складено на 4300 доларів США, з яких 800 доларів США зі слів ОСОБА_3 це відсотки і послуги на оновлення документів на квартиру, оскільки після підписання цієї угоди правоустановчі документи на квартиру передані ОСОБА_3 .

У зв`язку з цим в договорі позики і була зазначена загальна сума - 4300 доларів США.

Після укладання вказаних договорів ОСОБА_4 і ОСОБА_1 почали виконували належним чином умови п. 4 Договору позики, яким встановлено право позикодавця на отримання один раз на місяць процентів з фіксованою процентною ставкою 3% на місяць, якщо проценти сплачуються достроково (наперед).

За умовами даного договору позики позивач з чоловіком сплатила по 129 доларів США протягом 3 місяців: 28 листопада 2015 року, 28 грудня 2015 року, 28 січня 2016 року. Кошти передавались ОСОБА_7 , який діяв за дорученням ОСОБА_3 і був присутній під час укладання зазначених договорів та в усному порядку ОСОБА_3 у їх присутності доручив йому приймати гроші в повернення позики.

В лютому 2016 року подружжя ОСОБА_8 звертались безпосередньо до ОСОБА_3 в телефонному режимі з проханням надати розписку про отримання ним коштів, але той відмовив і зазначив, щоб вони продовжувала сплачувати кошти його представнику ОСОБА_7 , оскільки вони зараховуються в рахунок погашення заборгованості.

Така поведінка позикодавця почала турбувати родину ОСОБА_8 , оскільки ще 29.10.2015р., тобто на наступний день після укладання договору, він несподівано направив на їх адресу повідомлення про порушення основного зобов`язання та вимогу про його усунення і після цих подій запевняв, що це помилково і просив повернути вказану вимогу.

З урахуванням наявності отриманого нібито помилкового повідомлення, прийом платежів ОСОБА_7 , який відмовився надавати довіреність за якою він діяв приймаючи платежі, ухилення ОСОБА_3 від зустрічі та спілкування лише по телефону, відсутність останнього за місцем його проживання, яке зазначено в договорі позики і іпотеки, відмова в наданні відповідної розписки безпосередньо ОСОБА_3 , вже в лютому 2016 року почало їх дуже сильно турбувати.

ОСОБА_4 і ОСОБА_1 почали сприймати такі дії ОСОБА_3 , як штучне створення умов для втрати ними житла. В лютому 2016 року вони почали вимагати від ОСОБА_3 прийняти повне погашення суми боргу та повернення правовстановлюючих документів на квартиру, але останній вимагав сплатити йому 14 000 доларів США, або він забере їх квартиру, хоча за договором сума позики складала 4300 доларів США, з яких: 3500 доларів США реальна отримана сума позики, а залишок у розмірі 800 доларів США, як пояснили позивачці і її чоловіку, це відсотки і послуги оновлення документів на квартиру.

Суму в розмірі 800 доларів США родина Ляшенків фактично на руки не отримували, хоча підписала договір позики і іпотечний договір на повну суму.

22.02.2016р. ОСОБА_4 і ОСОБА_1 звернулись до приватного нотаріуса Харківського нотаріального округу Лавінди Н.О. із заявою про прийняття на депозит грошових коштів на виконання обов`язку перед кредитором і іпотекодержателем, отримали відповідь про можливість прийняття суми на депозит за умови оплати послуг нотаріуса в 2000 гривень та внесення всього боргу в сумі 98 298 грн., що еквівалентно 4300 доларів США.

01.03.2016р. родиною Ляшенків було внесено суму на депозит приватного нотаріуса щодо повного погашення боргу в розмірі 98 298 гривень та сплачено нотаріальні послуги, де нотаріусом вчинено нотаріальну дію і в письмовому вигляді повідомлено ОСОБА_3 про внесення суми на депозит та можливості їх отримати.

23.03.2016р. ОСОБА_3 звертається із заявою до нотаріуса і отримує з депозиту повну суму боргу в розмірі 98 298 гривень.

Тобто, Позивачем та її чоловіком повернуто всі кошти, які вони реально отримали від ОСОБА_3 у розмірі 3500 доларів США, а також 800 доларів США які були вказані у договорі позики, але фактично отримані ними не були. Отже, ОСОБА_1 та її чоловіком повністю виконанні умови договору позики.

Враховуючі противоправні дії ОСОБА_3 , в 2016 році ОСОБА_4 і ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом про визнання прострочення кредитора, про визнання договору позики в частині недійсним, визнання договору позики таким, що виконаний належним чином і в повному обсязі, про розірвання договору іпотеки, про витребування правовстановлюючих документів на квартиру з чужого незаконного володіння (цивільна справа № 644/4885/16-ц).

Так, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.09.2017р. позовні вимоги ОСОБА_4 і ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано Договір позики, укладений 28.10.2015р. між ОСОБА_3 (Позикодавцем) та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (Позичальниками) в простій письмовій формі, - таким що припинений, у зв`язку з його виконанням ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (Позичальниками).

Визнано недійсними п.п. 4, 4.1., 4.2., 7, 11, 12, 16 Договору позики від 28.10.2015р. між ОСОБА_3 (Позикодавцем) та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (Позичальниками).

Визнано Договір іпотеки, що укладений 28.10.2015р., між ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (Іпотекодавцями) та ОСОБА_3 (Іпотекодержателем) та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округ Лавіндою Н.О., за реєстраційним номером 4534, припиненим, у зв`язку із повним та належним виконанням боргового зобов`язання.

Скасовано заборону, накладену на предмет іпотеки: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 70,2 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., на підставі договору іпотеки, що укладений між ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (Іпотекодавцями) та ОСОБА_3 (Іпотекодержателем) від 28.10.2015 року, та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О. за реєстраційним номером 4534, та виключено вказане майно з Державного реєстру обтяжень.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_1 правовстановлюючі документи: договір дарування на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою 05.11.2002 року за реєстраційним номером 2-4199.

В частині вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання прострочення кредитора відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 28.03.2018р. апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.09.2017р. в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсними п.п. 4, 4.1., 4.2., 7, 11, 12, 16 Договору позики від 28.10.2015р., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 скасовано та постановлено нове судове рішення, яким в задоволенні цих вимог відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 24.10.2018р. касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.09.2017р. в не скасованій частині та постанову Апеляційного суду Харківської області від 28.03.2018р. залишено без змін.

Вищенаведені обставини встановлені під час розгляду справи № 644/4885/16-ц, про що також вказано в мотивувальній частині рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.09.2017р., зокрема, під час допиту у якості свідка позивача ОСОБА_4 , який підтвердив суду наступні обставини: «Що дуже були потрібні кошти на лікування близької людини і він звернувся до малознайомого ОСОБА_3 . Укладаючи договір реально отримав на руки кошти в сумі 3500 доларів США на двох, а договір позики склали на 4300 доларів США, 800 доларів США зі слів ОСОБА_3 це були відсотки і послуги оновлення документів на квартиру. Він підписав договір, в рахунок погашення отриманих коштів проводив ремонт в квартирі ОСОБА_3 , який його одразу при укладанні угод попередив, що розрахунки проводити з ОСОБА_9 , а потім він приїде та прийме роботу. Він зустрічався з ОСОБА_7 і передавав йому кошти, по 130 доларів, потім вирішив погасити більше, просив скласти нотаріальну розписку. Чотири місяці він намагався зустрітись особисто з ОСОБА_3 , але як йому пояснював ОСОБА_10 , й сам ОСОБА_3 по телефону, він був у Києві, обіцяв коли повернеться все оформить. Потім він отримав лист щодо наявності заборгованості, по телефону його запевнив ОСОБА_3 , що це помилка. Коли приходив до нотаріуса Лавінди Н.О. випадково зустрів ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , де домовились зустрітись у нотаріуса і оплатити всю суму за договором, однак зустріч не відбулась, бо ОСОБА_3 не приїхав на цю зустріч. В подальшому нотаріус відкрила рахунок і внесла кошти в сумі 98298 грн., що еквівалентно 4300 доларів США. Після цього він шукав ОСОБА_3 , мав намір забрати у нього документи на квартиру, але дізнався, що останній в розшуку».

Також, в рамках зазначеної справи 26.06.2017р. було допитано у якості свідка ОСОБА_7 , якого доставлено в судове засідання із ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та який надав суду наступні пояснення: «Він з квітня 2016 року знаходиться під вартою у СІЗО. Дійсно складав відповідні розписки та приймав від ОСОБА_4 і ОСОБА_1 кошти за дорученням ОСОБА_3 . Зазначав, що безпосередньо у нього з родиною ОСОБА_8 договорів немає, але саме під час укладання договору позики та договору іпотеки ОСОБА_3 казав в його присутності ОСОБА_8 про необхідність проводити оплату йому, можливо й була довіреність від ОСОБА_3 складена на його ім`я. Копії розписок, які наявні в матеріалах справи дійсно складав він, отримуючи кошти від ОСОБА_8 . Також зазначав, що ОСОБА_3 за адресою по АДРЕСА_2 не проживав, а був лише зареєстрований, квартира перебувала в стані ремонту, там проживати не можливо, знає, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були якісь домовленості щодо проведення позивачем ремонту в рахунок оплати отриманої суми боргу»

В розумінні ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлені вищенаведені обставини, не підлягають доведенню у цій справі.

На цьому противоправні дії ОСОБА_3 не закінчились, оскільки знаючи про наявність вищенаведеного судового рішення, яке набуло законної сили, і повного погашення заборгованості за Договором позики від 28.10.2015р., бо отримані ним через депозит нотаріуса, 09.12.2020р. між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 укладається Договір відступлення права вимоги (цесії).

Згідно умов договору цедент відступив право вимоги за борговою розпискою від 28.10.2015р., складеною ОСОБА_1 , на суму 3500 доларів США, тобто зобов`язання які були виконані боржником у повному обсязі, про що свідчить наведені судові рішення.

Проте, в розписці від 28.10.2015р. не було зазначено про строки повернення цих коштів, бо всі умови повернення коштів зазначались в Договорі позики від 28.10.2015р., укладеного між всіма сторонами ( ОСОБА_3 , ОСОБА_1 і ОСОБА_4 )

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Керуючись зазначеною нормою, ОСОБА_3 складає вимогу від 09.12.2020р. про повернення коштів, в якій просить боржника у 7?денний строк повернути кошти за розпискою і у разі відмови або ігнорування цього листа він буде змушений звернутись до суду, однак цю вимогу не відправляє.

Тобто, не направляючи вимогу щодо повернення коштів, як то визначено ч. 1 ст. 530 ЦК України, не надаючи можливість боржнику ОСОБА_1 у 7-денний строк виконати його «вимогу», оскільки ОСОБА_3 наперед розумів, що дана вимога є вигаданою і вже виконана, він у той же день 09.12.2020р. укладає Договір відступлення права вимоги з ОСОБА_2 і тільки на наступний день 10.12.2020р. відправляє дані документи позивачу, що підтверджується описом поштового відправлення, які Позивач не отримувала.

Пунктом 10 Договору відступлення права вимоги визначено, що ОСОБА_3 (цедент) несе відповідальність за достовірність переданих у відповідності до цього договору документів та відповідає перед ОСОБА_2 (цесіонарієм) за недійсність переданого за цим Договором права вимоги.

Пунктом 4 Договору сторони домовились, що розрахунок за даним договором проведено ще до підписання цього договору.

Однак, відсутні жодні розрахункові документи: яка сума грошових коштів, в якій валюті, яким чином і коли саме була сплачена ОСОБА_3 на виконання умов Договору, тобто докази, які б підтверджували належність виконання цесіонарієм своїх зобов`язань за Договором.

Знову ж таки в шахрайський спосіб, після розгляду цивільної справи № 644/4885/16-ц, яке набуло законної сили (постанова ВС від 24.10.2018р.), укладається фіктивний Договір відступлення права вимоги від 09.12.2020р., за яким ОСОБА_3 і не намагався стягувати ці кошти з позивача, бо знав, що зобов`язання за Договором позики і борговою розпискою від 28.10.2015р. виконані у повному обсязі і дані обставини встановлені судовим рішенням.

Також, у постанові ВС 10.03.2021р. по справі № 278/2083/18 суд зробив висновок, що сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.

Отже, укладання договору відступлення права вимоги від 09.12.2020р. не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг цесіонарію, оскільки зобов`язання за основним договором виконані перед первісним кредитором ОСОБА_3 у повному обсязі, що підтверджується судовим рішенням, яке набуло законної сили.

Однак, 27.01.2021р. ОСОБА_2 звернувся з цивільним позовом до ОСОБА_1 в Чугуївський міський суд Харківської області про стягнення боргу за цією борговою розпискою (цивільна справа № 636/283/21), де 02.03.2021р. ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження і на даний час справа перебуває на стадії судового розгляду.

Про наявність спору позивач дізналась лише 24.03.2023р. коли уклала угоду з адвокатом, від якого подана заява на ознайомлення з матеріалами справи. До цього часу позивач не була обізнана з цим спором, оскільки жодного разу не отримувала копію позовної заяви і судові повістки на судове засідання.

Таким чином, оскільки факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг, однак поданий цивільний позов ОСОБА_2 по справі № 636/283/21 про стягнення заборгованості за розпискою порушує права позивача.

У зв`язку з вище викладеним позивачка і була вимушена звернутися до суду з даними позовними вимогами.

08 грудня 2023 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідачів, була постановлена ухвала про відкриття провадження у справі та розгляд за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання о 10 год 45 хв 11 січня 2023. Направлено відповідачам копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Запропоновано відповідачам подати до суду відзив на позов в установлений строк. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив. Запропоновано відповідачам подати до суду в установлений законодавством строк заперечення, в яких викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення.

Ухвалою суду від 27.03.2024 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 повторно в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися своєчасно і належним чином шляхом направлення на їх адреси, підтверджену довідкою з Єдиного державного демографічного реєстру, рекомендованого листа, які повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а також ОСОБА_2 направлялась судова повістка за адресою яка вказана у договорі відступлення права вимоги (цесії), та відповідачі повідомлялись шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідно до положень п. 1, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є, зокрема, день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. При цьому від ОСОБА_1 до суду не надійшло відзиву на позовну заяву чи будь-яких заперечень, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Керуючись ст. ст. 259, 260, 280, 281 ЦПК України, суд

постановив:

Розгляд цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Кузнецов Анатолій Ігорович до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання договору недійсним і визнання боргової розписик, такою, що виконана належним чином проводити в порядку заочного розгляду.

Ухвала, що постановлена судом в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. М. Гніздилов