Дата документу 12.02.2024 Справа № 332/3644/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 332/3644/23 Пр. № 22-ц/807/339/24 Головуючий у 1-й інстанції Ретинська Ю.І. Повний текст складено 20.11.2023 року
Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» (надала ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ») про стягнення моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2023 року

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-5), в якому просив стягнути з відповідача одноразово грошову суму в розмірі 60000,00 грн., а також понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. (а.с. 69-79, 74, 75, 76-77).

В обґрунтування сторона позивача зазначала, що позивач у період з 1997 року по 2023 рік працював на ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», 16.11.2021 звільнений за ст. 38 КЗпП України (у зв`язку із виходом на пенсію).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 19.04.2023 № 15/257, виданого ДУ «ІНСТИТУТ МЕДИЦИНИ ПРАЦІ ІМЕНІ Ю.І. КУНДІЄВА НАЦІОНАЛЬНОЇ АКАДЕМІЇ МЕДИЧНИХ НАУК УКРАЇНИ» Клініка професійних захворювань (м. Київ) позивачу встановлено професійне захворювання, а саме: 1. вібраційна хвороба 2 ст. від дії загальної вібрації (хронічна полірадикулопатія з помірним статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; 2. хронічна двобічна сенмоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст. за кваліфікацією ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; 3. хронічний бронхіт 2 ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН 1-2 ст.

Згідно із актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.05.2023, хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» (26 рік 01 місяць). Причиною виникнення отриманих Позивачем професійних захворювань є наявність на його робочому місці на ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 Акту).

За змістом довідки до акта огляду МСЕК, серія 12 ААГ № 165619 від 19.06.2023 року позивачу встановлено 3 (третю) групу інвалідності, причина інвалідності: професійне захворювання. Згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія 12 ААА № 125088 від 19.06.2023 ступінь втрати професійної працездатності Позивача складає 60 %.

Отримання позивачем професійного захворювання, і як насідок - 3 групи інвалідності та втрати професійної працездатності на 60 % - призводить до його фізичних та моральних страждань, так, позивач не має змоги вести звичайне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку в ЛПЗ, приймати ліки. Позивачу 46 років, з яких значну частину життя він пропрацював за робітничим професійним напрямом, інших спеціальностей він не має. Однак, станом на теперішній час, працювати за фахом позивач фізично не зможе ніколи за станом здоров`я.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Ретинську Ю.І. (а.с. 40).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 42) провадження у цій справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2023 року (а.с. 95-97) позов позивача у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразово грошову суму в розмірі 60000,00 грн., як відшкодування моральної шкоди, та понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Стягнуто в дохід держави з ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» () судовий збір у розмірі 1073, 60 грн.

У задоволенні решти вимог щодо стягнення витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, у тому числі в частині відмови погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» у своїй апеляційній скарзі (а.с. 104-114) просило скасувати вищезазначене рішення суду першої інстанції у цій справі; ухвали нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі; зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, стягнутий вищезазначеним рішенням суду першої інстанції.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 125).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 22 грудня 2023 року (а.с. 139), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с. 140).

Оскільки, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому розмірі, є майновою вимогою.

В силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

22 листопада 2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах. Так, КСУ визнав неконституційними пункти 1, 5 ч. 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу, які визначають, що малозначними справами є: 1 справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб тобто, станом на 2023 рік 268400,00 грн.; 5 справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує 250 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, 671000,00 грн. Зокрема, КСУ зазначив, що установлення у процесуальному законі розміру ціни позову як критерію для віднесення справи до категорії малозначних має бути ґрунтовано на принципові домірності, що зобов?язує державу визначити в Кодексі такий розмір ціни позову, який не буде надмірним для обраної мети та не спотворить розуміння справи як малозначної для особи. Разом з тим, визначені розміри ціни позову як критерії віднесення справи до категорії малозначних у сумах 268400,00 грн. та 671000,00 грн. є не лише значними, а й перевищують установлені в законі розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб та мінімальної заробітної плати. Зокрема, визначений у пункті 1 ч. 6 статті 19 ЦПК розмір ціни позову перевищує 40 мінімальних заробітних плат та дорівнює 8 рокам одержання особою виплат у разі, якщо ці виплати дорівнюватимуть розміру прожиткового мінімуму. За пунктом 5 ціна позову перевищує 100 мінімальних заробітних плат та дорівнює 20 рокам одержання особою виплат у розмірі прожиткового мінімуму. Ці пункти утрачають чинність через 6 місяців із дня ухвалення КСУ цього Рішення, тобто, у травні 2024 року. До того часу Верховній Раді треба привести нормативне регулювання, установлене цими пунктами ЦПК у відповідність до Конституції та цього Рішення КСУ.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача із додатками у цій справі (а.с. 130-133), в якому у тому числі просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в апеляційному суді 3000,00 грн.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішення є: … рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача по суті позовних вимог повністю у цій справі при вищевикладених обставинах, керувався ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_1 у період з 1997 року по 2023 рік працював на ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», 16.11.2021 звільнений за ст. 38 КЗпП України (у зв`язку із виходом на пенсію), що підтверджується трудовою книжкою позивача (копія а.с. 10-11).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 19.04.2023 № 15/257, виданого ДУ «ІНСТИТУТ МЕДИЦИНИ ПРАЦІ ІМЕНІ Ю.І. КУНДІЄВА НАЦІОНАЛЬНОЇ АКАДЕМІЇ МЕДИЧНИХ НАУК УКРАЇНИ» Клініка професійних захворювань (м. Київ) ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання, а саме: 1. вібраційна хвороба 2 ст. від дії загальної вібрації (хронічна полірадикулопатія з помірним статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; 2. хронічна двобічна сенмоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст. за кваліфікацією ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; 3. хронічний бронхіт 2 ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН 1-2 ст. (копія а.с. 12-15).

Згідно із актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.05.2023, хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» (26 рік 01 місяць). Причиною виникнення отриманих Позивачем професійних захворювань є наявність на його робочому місці на ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 Акту) (копія а.с. 32-33).

За змістом акту огляду МСЕК, серія 12 ААГ № 165619 від 19.06.2023 року ОСОБА_1 встановлено 3 (третю) групу інвалідності, причина інвалідності: професійне захворювання. Згідно із довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія 12 ААА № 125088 від 19.06.2023 ступінь втрати професійної працездатності позивача складає 60 % (а.с. 32-33).

Відповідно до інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння) від 16.02.2023 умови праці дробильника агломераційного цеху ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» відносяться до 3 класу 4 (шкідливі) (а.с. 22-31).

Ст. 43 Конституції України кожному гарантовано право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Ст. 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Перелік професійних захворювань за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, затверджується КМУ.

Ст. 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Ст. 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до норм ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів.

Фізичні страждання це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Суд наголошує, що моральна, і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю.

При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.

Як зазначено в п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 по справі № 1-9/2004, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає в тому, що ОСОБА_1 втратив професійну працездатність у загальному розмірі 60%, його визнано особою з інвалідністю 3 (третьої) групи. Після втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

За таких обставин, з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, наявності на робочому місці відповідача шкідливих виробничих факторів, тих обставин, що професійне захворювання у ОСОБА_1 пов`язано із роботою в небезпечних і шкідливих умовах на підприємстві відповідача, і що таке захворювання завдало потерпілому моральної шкоди, фізичних і моральних страждань, суд першої інстанції правильно вважав, що позивачу заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування.

Суд першої інстанції також правильно враховував значимість здоров`я як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, взяв до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, та дійшов правильного висновку, що є достатнім, розумним та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди позивачу у сумі 60000,00 грн.

Посилання відповідача на те, що позивач був обізнаний про можливість впливу шкідливих факторів, самостійно та за власним бажанням прийняв рішення про необхідність працювати саме на такій посаді, на правильну думку суду першої інстанції, не знімають відповідальності з відповідача за незабезпечення максимально безпечних умов праці та не позбавляють позивача права на отримання відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Також суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги посилання представника відповідача на необхідність застосування ч. 2 ст. 1193 ЦК України, адже відповідачем не підтверджені жодними належними та допустимими доказами факти грубої необережності ОСОБА_1 , які б сприяли виникненню або збільшенню шкоди для власного здоров`я, що, в свою чергу, вплинуло на втрату професійної працездатності.

Судом першої інстанції при вирішенні справи правильно враховано і те, що право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Оскільки встановлення стійкої втрати працездатності відбулось 19.06.2023 року, то право на моральну шкоду виникло в нього саме з цього часу та спрямовано до роботодавця, у якого він працював до погіршення стану здоров`я та, як наслідку, встановлення інвалідності.

Доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» є такими, що фактично дублюють доводи його заперечень проти позову позивача у цій справі у суді першої інстанції, яким останній вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції правильно встановив, що ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» є належним відповідачем у цій справі.

Визначений судом першої інстанції загальний розмір моральної шкоди позивача, що підлягає стягненню лише одноразово однією сумою (ст. 23 ч. 5 ЦК України), є доведеним з боку позивача, розумним, співмірним та справедливим.

Визначення судом першої інстанції остаточної суми відшкодування позивачу моральної шкоди при вищевикладених обставинах само по собі не може бути підставою для скасування оскаржуваного (правильного по суті) рішення суду першої інстанції у цій справі. Оскільки, якщо відповідачу є незрозумілим для виконання вищевказане оскаржуване рішення суду, останній може звернутися до суду першої інстанції із заявою про роз`яснення рішення при його виконанні у порядку ст. 271 ЦПК України.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ПАТ «ЗТМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Сторона відповідача не надала суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та, відповідно, у спростування позову позивача у цій справі по суті позовних вимог (стягнення моральної шкоди).

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема відповідачем апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції було правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 137, 141 ч. ч. 1, 6 ЦПК України, із урахуванням складності цієї справи (малозначна), фактично витраченим адвокатом часом та обсягом відповідних послуг тощо (а.с. 75), критерію співмірності, розумності та справедливості, вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції: - шляхом стягнення з відповідача судового збору у дохід держави, від сплати якого позивач при подачі вищезазначеного позову до суду першої інстанції був звільнений в силу вимог закону, - та на користь позивача документально підтверджених понесених (квитанцією до прибуткового касового ордера №1 від 30.06.2023 року на суму 10000,00 грн. (а.с.74), підписаним без зауважень адвокатом Біліченко О.О. та позивачем ОСОБА_1 актом від 30.06.2023 року приймання виконаних робіт /послуг за договором про надання правової допомоги від 22.06.2023 року на загальну суму 10000,00 грн. з детальними розрахунком останніх: а саме: вивчення первісних матеріалів та консультація (фіксована оплата) -2000,00 грн., складання позову (фіксована оплата за один документ) -3000,00 грн., вивчення відзиву на позовну заяву відповідача «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» - 1000,00 грн.(фіксована оплата за один документ 1000,00 грн. (сплачено наперед), вивчення відзиву на позовну заяву відповідача «ЗАПОРІЖВОГНЕТРИВ» - 1000,00 грн.(фіксована оплата за один документ 1000,00 грн. (сплачено наперед), складання відповіді на відзив «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» (фіксована оплата) 2000,00 грн. (сплачено наперед), представництво інтересів клієнта в Заводському районному суді м. Запоріжжя в одному судовому засіданні:фіксована оплата за участь в одному судовому засіданні 2000,00 грн. (сума сплачена наперед) (а.с.75), договором про надання правової допомоги б/н від 22.06.2023 року (а.с.76-77), ордером ЗП №1124175 від 22.06.2023 року (а.с.39), з урахуванням заяви представника позивача у відповідях на відзив відповідача у суді першої інстанції про стягнення цих витрат з відповідача станом на 08.08.2023 року на загальну суму 10000,00 грн. витрати позивача на професійну правничу допомогу на загальну суму 8000,00 грн. (розрахунок: 10000,00 грн. 2000,00 грн. - представництво інтересів клієнта в Заводському районному суді м. Запоріжжя в одному судовому засіданні: фіксована оплата за участь в одному судовому засіданні 2000,00 грн. (сума сплачена наперед) (а.с.75), оскільки адвокат позивача участі у судових засіданнях у суді першої інстанції у цій справі не приймав довідки а.с. 62, 85, 92), підстави для ще більшого зменшення яких у суді першої інстанції були відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. ст. 133, 137, 141 ч. ч. 1, 6 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок держави судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору за апеляційну скаргу, враховуючи що позивач звільнений від сплати останнього в силу вимог закону.

Разом із тим, апеляційний суд вважає, що позивач також не має права на стягнення з відповідача у цій справі будь-якої суми понесених витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді та зокрема документально підтвердженої на суму 3000,00 грн. з відповідача (ордер адвоката на представництво позивача у цій справі в апеляційному суді, квитанції, акти виконаних робіт, квитанції - а.с. 134-136), яка складається виключно із ознайомлення із апеляційною скаргою відповідача (1500,00 грн.) та складання відзиву позивача на останню (1500,00 грн.). Оскільки, апеляційний суд вважає достатньою загальну суму 8000,00 грн., яка вже була стягнута судом першої інстанції у цій справі з відповідача на користь позивача в якості компенсації його витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цій справі, враховуючи, що апеляційний суд розглядав дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, копія апеляційної скарги разом із додатками до неї та копією ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у цій справі надсилалась позивачу поштою рекомендованим листом (поштове повідомлення про вручення а.с. 143), адвокат позивача - Біліченко О.О. зареєстрований у цій справі у програмі «Електронний суд» і тому він отримував копію апеляційної скарги і знайомився з останньою (право, а не обов`язок представника позивача в силу вимог ст. 43 ч. 1 п. 1 ЦПК України) виключно в «своєму електронному кабінеті» (довідка а.с. 149), належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), а подача позивачем вказаного відзиву на апеляційну скаргу відповідача у цій справі є виключно правом позивача, а не його обов`язком в силу вимог ст. 360 ЦПК України, і тому позивач виключно на свій власний розсуд забажав скористатись цією оплатною послугою його адвоката (ст. 20 ч. 1 ЦК України).

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 12.02.2024 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Подліянова Г.С.