УХВАЛА

09 липня 2024 року

м. Київ

справа № 753/193/23

провадження № 61-9626ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа - старший лейтенант поліції третього батальйону сьомої роти Управління патрульної поліції в місті Києві Плигань Микола Олександрович, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вище вказаним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - Департамент ПП), третя особа - старший лейтенант поліції третього батальйону сьомої роти Управління патрульної поліції

в місті Києві Плигань М. О., в якому просив суд стягнути з Держави Україна за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту ПП на його користь моральну шкоду у розмірі 22 723,00 грн, завдану внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 серпня 2023 року

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту ПП, третя особа - старший лейтенант поліції 3 батальйону 7 роти Управління патрульної поліції

в м. Києві ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 серпня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн грошової компенсації моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року клопотання

ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту ПП, третя особа - старший лейтенант поліції третього батальйону сьомої роти Управління патрульної поліції в місті Києві Плигань М. О., про відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення.

04 липня 2024 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду

від 19 червня 2024 року (надійшла до суду 05 липня 2024 року), в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати оскаржуване судове рішення, направити справу до суду апеляційної інстанції для повторного розгляду клопотання.

Касаційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що при розгляді заяви суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Зазначає, що статтею 134 ЦПК України законодавець чітко передбачив подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат разом з першою заявою по суті спору. В даному випадку такою заявою була позовна заява, яка містила попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів

у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу, суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження

у справі слід відмовити з таких підстав.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані

з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Можливість подання сторонами доказів у підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відповідно подаються до закінчення судових дебатів під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення апеляцією за умови, що до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції сторона зробила про це відповідну заяву.

Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19.

Відповідно до частини першої статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

За правилом частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані

з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд апеляційної інстанції встановив, що 29 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 01 серпня 2023 року про відмову у задоволенні його позову до Департаменту ПП про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності.

В апеляційній скарзі, яка є першими процесуальним документом (заявою) по суті спору на стадії апеляційного провадження, питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 не порушував, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, не наводив.

ОСОБА_1 долучив до матеріалів апеляційної скарги заяву в порядку статті 246 ЦПК України про подання доказів щодо понесених ним судових витрат на правову (правничу) допомогу після ухвалення судом рішення по справі, в якій лише навів перелічив норми статті 137, 246 ЦПК України.

Київський апеляційний суд вказав, що у клопотанні, яке було одержане 31 травня 2024 року після прийняття постанови від 22 травня 2024 року по суті заявлених

у справі вимог за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 серпня 2023 року, ОСОБА_1 просить здійснити відшкодування судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 567/1508/19.

Суд апеляційної інстанції вірно вказав, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви (апеляційної та касаційної скарг), так і відзиву, оскільки з огляду на положення процесуального закону попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Отже, норми процесуального закону надають суду право у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 серпня

2022 року у справі № 461/2102/20, від 22 січня 2020 року у справі № 551/1136/17 та від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі

№ 904/4494/18 також викладено висновок щодо застосування положень частини другої статті 124 ГПК України, які є тотожними за змістом частині другій статті 134 ЦПК України, та вказано, що «з огляду на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач разом з першою заявою по суті спору не подав суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку

з розглядом справи, Велика Палата Верховного Суду відмовляє у відшкодуванні таких судових витрат».

Отже, Київський апеляційний суд дійшов правильного висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Верховний суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що оскільки ОСОБА_1 разом з першою заявою по суті в апеляційному суді (апеляційною скаргою) не подав орієнтовного розрахунку суми судових витрат, у тому числі витрат на правничу допомогу, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із переглядом справи в апеляційному порядку, а клопотання про стягнення таких витрат надійшло до суду апеляційної інстанції уже після прийняття постанови Київського апеляційного суду від 22 травня 2024 року, то відсутні підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Київський апеляційний суд звернув увагу на те, що ОСОБА_1 протягом всього апеляційного провадження з перегляду рішення суду першої інстанції доказів понесення відповідних судових витрат не надавав, а подав ці докази, в тому числі договір про надання правової (правничої) допомоги № 07/08-1 від 07 серпня 2023 року тільки з клопотанням про ухвалення додаткового рішення.

У долученій до матеріалів заяві в порядку статті 246 ЦПК України заявник також жодним чином не обґрунтував поважність причин неможливості подання доказів, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат, до ухвалення судового рішення по суті спору.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що клопотання ОСОБА_1 про долучення документів та ухвалення додаткового рішення є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, а тому правові підстави для ухвалення додаткової постанови щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відповідно до вимог статей 246, 270 ЦПК України відсутні.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони зводяться до неправильного тлумачення заявником норм матеріального та процесуального права.

Отже, ухвала Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року є законною та обґрунтованою, постановлена із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні, що підтверджує висновок суду про необґрунтованість касаційної скарги.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд вже викладав

у постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, а суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення із врахуванням такого висновку, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа - старший лейтенант поліції третього батальйону сьомої роти Управління патрульної поліції в місті Києві Плигань Микола Олександрович, про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник