Справа № 298/1966/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 грудня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Батрин Максим Віталійович, на ухвалу Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2024 року, постановлену суддею Ротмістренко О.В., в справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору на розробку дизайн-проекту, стягнення сплачених грошових коштів за договором та стягнення пені за наслідками невиконання договірного зобов`язання

встановив:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору на розробку дизайн-проекту, стягнення сплачених грошових коштів за договором та стягнення пені за наслідками невиконання договірного зобов`язання.

Позовні вимоги мотивує тим, що 16.09.2021 між сторонами укладено договір, за умовами якого відповідач взяла на себе зобов`язання розробити дизайн-проект квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у строк до 25.10.2021. Загальна вартість робіт становить 3 800 доларів США. Позивачкою сплачено авансовий платіж у розмірі 1 800 доларів США, про що свідчить розписка від 16.09.2021.

Після проведення замірів квартири та відвідування виконавицею торгових комплексів для формування завдання, відповідачка приступила до виконання, однак роботи за договором у строки не були передані.

Відповідачка поза строками виконання заявила, що «нам надто незрозуміло і складно з вами», повідомила про відсутність наміру виконувати роботи та пообіцяла повернути кошти як умову припинення своїх обов`язків за договором, що не було зроблено по сьогоднішній день.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе згідно підписаного договору зобов`язань, позивачка просить розірвати договір на розробку дизайн проекту, укладений 16.09.2021 між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , стягнути з відповідача на користь позивача 1 800 доларів США авансового платежу, 1 720 280,5 грн 3% пені за кожен день прострочення від ціни договору та моральну шкоду в розмірі 74 214 гривень.

Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2024 року цивільну справу вирішено надіслати за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Суд вважає, що позовна заява подана з порушенням територіальної підсудності, оскільки позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Батрин М.В., подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати дану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги посилається на те, що суд помилково дійшов до висновків, що спір стосується прав та обов`язків, пов`язаних з нерухомим майном.

Вказує, що розробка дизайн проекту та його передача замовнику є об`єктом права інтелектуальної власності, а тому ніяким чином не стосується прав та обов`язків пов`язаних з нерухомим майном.

Зазначає, що відповідач не проводить ремонтних робіт, не здійснює нагляд за ремонтними роботами та не втілює дизайн проект.

Даний спір не стосується нерухомого майна та здійснення прав щодо майна, а натомість стосується відносин, які виникли щодо створення за замовленням дизайн-проекту та його передачі замовнику для подальшого використання або невикористання на його розсуд як об`єкту права інтелектуальної власності.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду (п.9 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Передаючи справу за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Київ суд керувався ст. 30 ЦПК України та висновками Верховного суду, а тому прийшов до висновку, що справа, яка стосується як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном, повинна розглядатися судом за місцем знаходження нерухомого майна.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Статтею 32 ЦПК України встановлено, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Апелянт вважає, що справа повинна розглядатися Великоберезнянським районним судом, оскільки право позивача як споживача результатів інтелектуальної діяльності було порушено внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по розробці дизайн-проекту.

Апеляційний суд погоджується з позицією ОСОБА_1 .

Згідно статті 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 419 ЦК України визначено співвідношення права інтелектуальної власності та права власності. Зокрема, право інтелектуальної власності та право власності на річ не залежать одне від одного. Перехід права на об`єкт права інтелектуальної власності не означає переходу права власності на річ. Перехід права власності на річ не означає переходу права на об`єкт права інтелектуальної власності.

Відповідно до статті 420 ЦК України до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема належать літературні та художні твори. У статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» зазначено, що до творів образотворчого мистецтва були віднесені твори художнього дизайну.

Оскільки, дизайн проекту є твором художнього дизайну, тобто є результатом творчої(інтелектуальної) діяльності, а ч. 5 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору, тому позивачем подано позов відповідно до вимог чинного законодавства.

Крім цього, законодавство встановлює можливість для позивача обрати один із двох чи більше компетентних судів тобто альтернативну підсудність. Така можливість передбачена для невеликої кількості категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян.

Таким чином, керуючись альтернативною підсудністю позивач обрав подати позов саме за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, що є його неоспорюваним правом.

Слід зазначити, що порушення судами правил територіальної юрисдикції має наслідком обов`язкове скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд (стаття 378, пункт 6 частини першої статті 411 ЦПК України).

З цього слідує, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків щодо підсудності справи Шевченківському районному суду м. Київ.

Враховуючи все вищенаведене апеляційний суд приходить до обґрунтованих висновків щодо скасування ухвали суду першої інстанції про направлення справи за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Київ, оскільки така справа, відповідно до ч. 5 ст. 28 може розглядатися Великоберезнянським районним судом Закарпатської області.

Отже, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 368, 374, 379, 381-384, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Батрин Максим Віталійович, задовольнити.

Ухвалу Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2024 року скасувати, а справу повернути до Великоберезнянського районного суду Закарпатської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: