справа № 363/1606/23
провадження № 22-ц/824/5522/2024
головуючий у суді І інстанції Баличева М.Б.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 червня 2023 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року представник ФОП ОСОБА_2 - адвокат Василівська І.Ю. звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила: стягнути з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 3 405 грн 57 коп., що складається з 2 000 грн (суми основного боргу), 864,68 грн (сума пені), 61 грн (3% річних), 479,89 грн (витрати від інфляції); понесені судові витрати по сплаті судового збору та професійної правничої допомоги.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 24 травня 2021 року укладено договір № 40/73В/БГ на охорону прибудинкової території ЖК «Борисо-Глібський» Київська область, м. Вишгород, вул. Шкільна, 73-В. Відповідно до умов договору вартість послуг охорони складає 400 грн на місяць, яка здійснюється шляхом передоплати до 10-го числа кожного місяця та відповідач зобов`язаний вчасно сплачувати за надані послуги охорони. Станом на 28 лютого 2022 року за договором обліковується заборгованість за надані послуги в розмірі 2 000 грн. 26 серпня 2022 року позивачем на адресу відповідача була надіслана письмова претензія про оплату заборгованості. Станом на 8 березня 2023 року жодної відповіді не отримано. У зв`язку із чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26 червня 2023 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 3 405 грн 57 коп., що складається з 2 000 грн (сума основного боргу) + 864,68 грн (сума пені) + 61 грн (сума 3% річних) + 479,89 грн (витрати від інфляції).

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1 073 грн 60 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16 000 грн.

11 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, у якій просила скасувати заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 червня 2023 року та призначити справу до судового розгляду у загальному позовному провадженні.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 4 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що позивач, заявляючи вимогу про стягнення заборгованості за надані послуги, не надав жодних доказів на підтвердження надання ним послуг відповідачеві у спірний період, зокрема, щодо підтвердження оформлених у встановленому законом порядку трудових відносин з працівниками (черговими охоронцями стаціонарної охорони (2 чоловіки на зміну), підтвердження здійснення патрулювання території групами швидкого реагування тощо.

Вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми у розмірі 3 405 грн 57 коп. є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки не підтверджується жодними фактичними доказами.

Також вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 16 000 грн витрат на професійну правничу допомогу безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Вказує, що відповідно до акта наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 0603/2 від 6 березня 2023 року, який підписано позивачем та адвокатом 10 березня 2023 року, адвокат надав позивачу у звітний період, тобто до 10 березня 2023 року правову допомогу, однак позовна заява підписана 15 березня 2023 року, подана 23 березня 2023, провадження у справі № 363/1606/23 відкрито лише 4 квітня 2023 року, тобто вже після підписання акта наданих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги №0603/2 від 6 березня 2023 року, що свідчить про те, що наявний в матеріалах справи договір про надання правової допомоги від 6 березня 2023 року № 0603/2 та акт надання послуг від 10 березня 2023 року по вказаному договору, платіжна інструкція від 10 березня 2023 року № 19 не стосуються правової допомоги адвоката по судовій справі № 363/1606/23, враховуючи, що надання послуг по договору та їх оплата не могли бути здійсненні до фактичного подання позовної заяви до суду.

Також вказує, що наявний в матеріалах справи договір про надання правової допомоги від 6 березня 2023 року № 0603/2 та акт надання послуг від 10 березня 2023 року по вказаному договору і платіжна інструкція від 10 березня 2023 року № 19 не стосуються правової допомоги адвоката по судовій справі № 363/1606/23 свідчить і розмір гонорару, адже він виходить за межі критерію розумності, бо його розмір перевищує у вісім раз суму основного боргу, і складає 469,82% порівняно з ціною позову, і це при тому, що справа не є складною для фахівця у галузі права, адвокат майже не відвідував судові засідання, не надавав додаткових пояснень чи обґрунтувань і не отримував рішення.

24 листопада 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Василівської І.Ю., в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що позивач зробив все можливе для урегулювання спору в досудовому порядку.

Зазначає, що беззаперечним є факт підписання 24 травня 2021 року відповідачем договору № 40/73В/БГ/на охорону прибудинкової території, і за час дії договору жодних претензій від відповідача по кількості та якості надаваних послух охорони прибудинкової території на адресу позивача не надходило.

Вважає, що твердження відповідача про відсутність у позивача необхідної кількості найманих працівників для здійснення охорони прибудинкової території та виконанням договірних зобов`язань не відповідають дійсності. ФОП ОСОБА_2 мав трудові правовідносини з працівниками, які фактично виконували свої посадові обов`язки з охорони прибудинкової території ЖК «Борнео Глібський». Охоронники були працевлаштовані відповідно до норм чинного трудового законодавства України та працювали на підставі безстрокових трудових договорів. Працівники своєчасно отримували заробітну плату та перераховувались всі необхідні податкові відрахування до Державного та місцевих бюджетів.

Звертає увагу на те, що чинним законодавством не передбачено встановлення розміру гонорару адвоката у співвідношенні до ціни заявлених позовних вимог.

Наголошує, що реальні обґрунтовані витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються долученими до матеріалів справи договором № 0603/2 «Про надання правової допомоги» від 6 березня 2023року;додатком № 1 № 0603/2 до договору «Про надання правової допомоги» від 6 березня 2023року із зазначенням найменуванням дій, кількістю годин та гонорару; актом наданих послуг відповідно до договору «Про надання правової допомоги» № 0603/2 від 10 березня 2023 року; платіжною інструкцією № 19 від 10 березня 2023року.

Вважає твердження відповідача про те, що договір про надання правової допомоги не містить посилання на конкретну справу не логічні та не відповідають дійсності, так як правова допомога надається адвокатом на замовленням позивача і сплачуються за фактично виконанні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, а тому вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Апеляційний суд частково погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 травня 2021 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір на охорону прибудинкової території № 40/738/БГ.

26 серпня 2022 року ФОП ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 направлена претензія щодо наявності заборгованості за надані послуги в розмірі 2 000 грн, додатком якого є акт звірки від 28 лютого 2022 року (а.с. 25-27).

До матеріалів справи долучений лист Управління ліцензування МВСУ про надання ФОП ОСОБА_2 витягу з наказу МВС № 124 від 16 лютого 2021 року та сам Витяг з наказу (а.с. 28-29), Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_2 (а.с. 16-17), копія паспорта громадянина України та карта платника податків ОСОБА_2 (а.с.18-20).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено перелік послуг, які належать до житлово-комунальних послуг, а саме: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з абз. 6 п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з управління багатоквартирним будинком включає в себе інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» такі послуги надаються на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.

Враховуючи зазначене, послуги з охорони прилеглої прибудинкової території не відповідають визначенню п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та не входять до переліку, передбаченому ст. 5 зазначеного закону.

Таким чином, договір про надання послуг з охорони від 24 травня 2021 року не є договором про надання житлово-комунальних послуг, а є цивільно-правовим договором, що належить до не поіменованих договорів. При цьому, правовідносини, що виникають з укладенням договору і є цивільно-правовими, регулюються нормами цивільного законодавства.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 638 ЦПК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Так, звертаючись до суду з позовом, ФОП ОСОБА_2 вказував, що між ним та ОСОБА_1 24 травня 2021 року укладено договір № 40/73В/БГ на охорону прибудинкової території ЖК «Борисо-Глібський» Київська область, м. Вишгород, вул. Шкільна, 73-В. Відповідно до умов договору вартість послуг охорони складає 400 грн на місяць, яка здійснюється шляхом передоплати до 10-го числа кожного місяця та відповідач зобов`язаний вчасно сплачувати за надані послуги охорони. Разом з тим, станом на 28 лютого 2022 року за договором обліковується заборгованість за надані послуги в розмірі 2 000 грн.

Згідно п. 2.1. Договору Виконавець зобов`язується надати, а Замовник зобов`язується прийняти послуги охорони прибудинкової території.

Так, п. 3.1 даного Договору встановлена вартість послуг охорони, яка складає 400 грн на місяць.

Пунктом 3.2. Договору встановлено, що оплата здійснюється шляхом передплати послуг до 10 числа кожного місяця.

Так, п. 3.5. Договору передбачено, що Замовник несе обов`язок самостійно сплачувати за послуги охорони на підставі умов цього Договору. Документи щодо сплати послуг доставляються у поштову скриньку у виді квитанції, акти про виконання послуг не підписуються.

Розділом 8 даного Договору передбачена відповідальність сторін, зокрема, Замовник несе відповідальність за недотримання положень цього Договору.

Послуги охорони, зазначені в цьому Договорі, починають надаватися з 24 травня 2021 року (п. 9.1. Договору).

Договір діє протягом 12 (дванадцяти) місяців та буде пролонгований на такий самий строк, якщо жодна із Сторін не виявить бажання розірвати цей Договір повідомивши письмово за 30 (тридцять) календарних днів (а.с. 21-24).

Зазначене свідчать про прийняття відповідачем умов договору з охорони прибудинкової території будинку, а здійснення оплати підтверджує, що відповідач користувалася послугами з охорони прибудинкової території.

Відтак, судом першої інстанції було правильно встановлено, що сторони досягли згоди щодо істотних умов договору, зокрема вартості наданих послуг, терміну оплати за надані послуги та строку дії договору.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 5419 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу) (ст. 550 ЦК України).

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за послугу з охорони прибудинкової території станом на 8 березня 2023 року вбачається, що відповідачем у період з 1 березня 2022 року по 8 березня 2023 року не було сплачено заборгованість.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за послугу з охорони прилеглої прибудинкової території житлового будинку.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач заявляючи вимогу про стягнення заборгованості за надані послуги, не надав жодних доказів на підтвердження надання ним послуг відповідачеві у спірний період не заслуговують на увагу, оскільки факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги, що є порушенням умов договору в розумінні статей 526,530 ЦК України, повинен бути зафіксований належним чином.

Таким чином, апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, виходить із відсутності підстав для звільнення відповідача від оплати спожитих послуг, що надавалися позивачем, оскільки відповідачем не надано належних доказів звернення до позивача з метою складання акту-претензії щодо неналежного виконання послуг охорони прибудинкової території.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивачем не було надано доказів укладення трудових договорів, оскільки відповідачем не зазначено обставин, за яких вона вважала, що послуги по охороні не надавались саме за відсутності працівників охорони.

Так, у спростування доводів апеляційної скарги позивачем були надані докази, які спростовують відповідні припущення відповідача.

Ураховуючи, що у спірних правовідносинах про стягнення заборгованості за охорону прибудинкової території наявність у надавача послуг працівників не є основним предметом доведення, відтак надання таких доказів не було обов`язковим.

Тому, судом апеляційної інстанції були враховані додані до відзиву на апеляційну скаргу докази у спростування доводів апеляційної скарги.

Апеляційна скарга також не містить жодних доводів, щодо розміру заборгованості.

Разом із тим, колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції в заявленому позивачем розмірі 16 000 грн з урахуванням наступного.

Так, правовою підставою для покладення судових витрат на відповідача, у разі задоволення позовних вимог є ч. 1 ст. 141, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в яких зазначено: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

у разі задоволення позову - на відповідача;

у разі відмови в позові - на позивача;

у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг: ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, фіксація розміру гонорару відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 20 січня 2021 року по справі № 357/11023/18 (провадження № 61-18258св19), у якій зазначено, що «... саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії. спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності».

Відповідно до додаткової постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19: втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява N 71660/11). пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява N 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 6 березня 2019 року у справі № 922/1163/18.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява N 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява N 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так, матеріалами справи встановлено, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 грн підтверджуються долученими до матеріалів справи договором № 0603/2 «Про надання правової допомоги» від 6 березня 2023року;додатком № 1 № 0603/2 до договору «Про надання правової допомоги» від 6 березня 2023року із зазначенням найменуванням дій, кількістю годин та гонорару; актом наданих послуг відповідно до договору «Про надання правової допомоги» № 0603/2 від 10 березня 2023 року та платіжною інструкцією № 19 від 10 березня 2023року.

Разом із тим, як вбачається із матеріалів справи відповідач не приймала участі у судовому засіданні в суді першої інстанції та була позбавлена можливості заявити клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, а тому колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо не співмірності та не обґрунтованості заявлених витрат.

Апеляційним судом визнано обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, спір відноситься до категорії спорів, що виникають у зв`язку зі стягненням заборгованості і спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, а тому великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Також, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокат витратив би значний час для підготування позову.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що сума витрат на правничу допомогу у розмірі 16 000 грн значно перевищує суму основного боргу відповідача 3 405,57 грн.

З огляду на викладене та з урахуванням заперечень відповідача, вартість виконаних представником позивача робіт є завищеною, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру, не є співмірною зі складністю справи, а відтак відповідні витрати підлягають перерозподілу, а саме з 16 000 грн підлягають до стягнення витрати в сумі 2 000 грн, які на думку колегії суддів є співмірними із складністю справи.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і не підлягає зміні чи скасуванню з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 червня 2023 року змінити в частині стягнення витрат на правову допомогу, стягнувши з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 (дві тисячі) грн.

В решті рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько

С.О. Журба