Справа № 177/1555/24
Провадження № 2-з/177/26/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2024 м. Кривий Ріг

Суддя Криворізького районного суду Дніпропетровської області Суботіна С. А. розглянувши матеріали заяви представника заявника ОСОБА_1 , адвоката Трофименко М.В., про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя, визнання договору купівлі-продажу дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Трофименко М.В., засобами поштового зв`язку звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя, визнання договору купівлі-продажу дісним, отриманою судом 08.07.2024.

Одночасно з позовною заявою, із дотриманням порядку, встановленого п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , подано заяву про забезпечення позову, згідно з якою, вона просить накласти арешт на нерухоме майно, а саме 1/2 частку житлового будинку, загальною площею 73,0 кв.м, житловою площею 45,1 кв.м, та земельну ділянку, призначену для будівництва і обслуговування будинку (присадибна ділянка), кадастровий номер 0:02:001:0326, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням, ухваленим у цивільній справі.

В обґрунтування заяви представником заявника вказано, що у період перебування сторін у шлюбі, 10.02.1992 подружжям придбано 1/2 частину житлового будинку з господарськими побудовами і спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , та право власності зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу сторони домовилися між собою про компенсацію ОСОБА_1 1/2 вартості спірного будинку у розмірі 7000 доларів США, які відповідач отримав особисто, про що написав розписку від 15.10.2012. Однак, 27.06.2024 за заявою ОСОБА_2 , як власника будинку, без відома ОСОБА_1 , та їх спільного сина, Красівський старостинський округ Новопільської сільської ради зняв їх з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою та зареєструвався сам. На даний час ОСОБА_2 вимагає виселення ОСОБА_1 та їх сина з будинку, мотивуючи тим, що будинок є його особистою приватною власністю і він має намір його продати. Оскільки сторони не можуть врегулювати спір мирним шляхом, ОСОБА_1 змушена звернутися до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя та визнання договору купівлі-продажу дійсним. ОСОБА_1 має обґрунтовану підозру, що відповідач у будь-який момент може без її відома відчужити вищевказане домоволодіння, що може призвести до незворотних наслідків, для врегулювання яких позивачу потрібен буде час та кошти,

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Оскільки справа розглядається за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суддя, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Як визначено ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з ч. 6-8 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову, підстави його обрання та вирішує питання про зустрічне забезпечення.

Дослідженням змісту та вимог позовної заяви встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати спільною сумісною власністю подружжя 1/2 частку житлового будинку та земельну ділянку, призначену для будівництва і обслуговування будинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 73,0 кв.м, житловою площею 45,1 кв.м, та 1/2 частину земельної ділянки, призначену для будівництва і обслуговування будинку ( присадибна ділянка), кадастровий номер 0:02:001:0326, за вищевказаною адресою; визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 15.10.2012 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оформлений у вигляді розписки від 15.10.2012 щодо купівлі ОСОБА_1 у ОСОБА_2 за 7000 доларів США 1/2 частки набутого у шлюбі житлового будинку та земельної ділянки за вищевказаної адресою.

Як слідує з наданих до позову: договору купівлі-продажу від 10.02.1992, довідки КП «Криворізьке районне БТІ»» ДОР від 19.11.2021 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.02.2022, 1/2 частка житлового будинку з відповідною часткою господарчих побудов, розташованого в АДРЕСА_3 , зареєстрована на праві спільної часткової власності в КП «Криворізьке РБТІ» ДОР на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 10.02.1992, посвідченого Першою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за №1-1107. Водночас, у позові зазначено, що позивач продовжує проживати за вказаною адресою та сторони домовилися про компенсацію ОСОБА_1 . ОСОБА_2 вартості будинку, у розмірі 7000 дол. США, які останній отримав згідно з розпискою. Не зважаючи на це, за заявою відповідача, позивача та їх сина знято з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою та відповідач просить висилитися з будинку, оскільки має намір його продати.

Враховуючи зазначені вище обставини, суд приходить до висновку, що на даний час є всі підстави припускати, що вжиття заходів забезпечення позову є необхідним та виправданим завданнями цивільного судочинства, та забезпечуватиме ефективний захист та поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів позивача, які він має намір захистити при зверненні до суду.

Суд вважає, що спір носить майновий характер і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або навіть унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист оспорюваних прав позивача, за захистом яких вона і звернулася до суду, тому вважає необхідним заборонити відчуження нерухомого майна: 1/2 частки житлового будинку та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , що в свою чергу відповідає вимогам співмірності.

Щодо вимоги представника заявника про накладення арешту, суд, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 643/12369/19 (провадження №61-21685св19), зазначає, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Підстав, які б визначали необхідність застосування зустрічного забезпечення позову в порядку ст. 154 ЦПК України, судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 2, 150-153, 157, 260-261, 353, 354, ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 , адвоката Трофименко М.В., про забезпечення позову, - задовольнити частково.

Заборонити відчуження 1/2 частки житлового будинку, загальною площею 73,0 кв.м, житловою площею 45,1 кв.м, та земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування будинку (присадибна ділянка), кадастровий номер 0:02:001:0326, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку значиться зареєстрованим за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі договору купівлі-продажу від 10.02.1992, посвідченого Першою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1107.

Копію ухвали направити до Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), - для негайного виконання, та іншим особам, яких стосуються заходи забезпечення позову, - для відома.

Попередити, що особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання та підписання суддею.

Суддя: