Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(З А О Ч Н Е)

03 липня 2024 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

В складі головуючого судді Чулуп О.С.

При секретарі судових засідань Ребрина Д.О

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом заступника керівника Окружної прокуратури м. Миколаєва в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до ОСОБА_1 , про конфіскацію земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

Заступник керівника Окружної прокуратури м. Миколаєва в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_1 , про конфіскацію земельної ділянки.

В обгрунтування позову позивач вказує, що відповідач ОСОБА_1 яка є громадянкою російської федерації на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07.10.2019 року набула право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :05:005:0026 із цільовим призначенням для індивідуального садівництва (ділянка № НОМЕР_1 ), категорія земель землі сільськогосподарського призначення, площею 0,0626 га у м. Миколаєві СТ «Активіст». Разом із цим, окружною прокуратурою виявлено порушення ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) при використанні ОСОБА_1 зазначеної земельної ділянки. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Крім того згідно ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства протягом року підлягають відчуженню. Враховуючи, що відповідачем не виконані вимоги ч. 4 ст. 81 ЗК України, то у відповідності до вимог ч.2, 4 ст. 145 ЗК України вказана земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. На підставі викладеного позивач просить суд конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області вказану земельну ділянку.

Прокурор Окружної прокуратури м. Миколаєва в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених в позові. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

В судове засідання представник позивача Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, при цьому на електронну адресу суду подав заяву в якій просить суд розглядати справу за відсутності їхнього представника, позов підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась судом.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом досліджено свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.10.2019 року згідно якого ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка Російської Федерації) прийняла у спадщину після смерті ОСОБА_2 .. а саме земельну ділянку площею 0,0626 га з кадастровим номером :05:005:0026, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: 01.05 для індивідуального садівництва, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид використання земельної ділянки: для ведення садівництва, форма власності: приватна.

Судом досліджено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.09.2023 року згідно якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0626 га із кадастровим номером :05:005:0026, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом досліджено витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.04.2023 року з якого вбачається, що земельна ділянка 0,0626 га із кадастровим номером :05:005:0026, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить до земель сільськогосподарського призначення (вид цільового призначення: 01.05. для індивідуального садівництва).

Судом досліджено лист Управління державного міграційної служби в Миколаївській області від 19.05.2024 року згідно якого повідомлено, що ОСОБА_1 щодо звернення та документування посвідками на постійне або тимчасово проживання, реєстрації/зняття з реєстрації до УДМС України в Миколаївській області не звертались.

Судом досліджено лист Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства від 26.04.2023 року згідно якого повідомлено, що ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідкою на постійне або тимчасове проживання на території України не документувалася.

Судом досліджено лист Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 05.06.2023 року згідно якого повідомлено, шо станом на 05.06.2023 року ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області з метою відчуження земельних ділянок на користь держави станом на 05.06.2023 року не зверталась. Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області не заперечує проти вжиття окружною прокуратурою м. Миколаєва відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» заходів представницького характеру для відновлення інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно ч.1, ч.2 ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ч.6 ст.41 Конституції України конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України "Про міжнародне приватне право", положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України.

Згідно ч.1 ст.38 Закону України "Про міжнародне приватне право" право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч.2 ст.38 Закону України "Про міжнародне приватне право" належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.

Згідно ч.1 ст.39 Закону України "Про міжнародне приватне право" виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Оскільки спірна земельна ділянка, яка належить до нерухомого майна, знаходиться на території України, то на неї поширюється дія права України.

Згідно ч.1 ст.22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Згідно ч.1 ст.80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно ч.2 ст.81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Згідно ч.3 ст.81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.

Згідно ч.4 ст.81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Згідно ч.5 ст.122 ЗК України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.130 ЗК України набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: а) громадяни України; б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; в) територіальні громади; г) держава.

Згідно ч.3 ст.130 ЗК України порушення вимог частин першої і другої цієї статті є підставою для визнання правочину, за яким набувається право власності на земельну ділянку, недійсним, а також для конфіскації земельної ділянки.

Згідно ч.1 ст.145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

Згідно ч.2 ст.145 ЗК України у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Згідно ч.4 ст.145 ЗК України позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Відповідно до ст. 148 ЗК України земельна ділянка може бути конфіскована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Згідно ч.1, ч.3, ч.4, ч.7 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.2 ст.321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно п.10 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі конфіскації.

Згідно ч.1 ст.348 ЦК України якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом.

Згідно ч.1 ст.354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом.

Згідно ч.2 ст.354 ЦК України обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Обраний прокурором спосіб захисту порушеного права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які відповідач незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами.

Зазначений спосіб захисту чітко визначений ч.4 ст.81 ЗК України.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 18 вересня 2013 року в цивільній справі № 6-92цс13.

З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ.

Окрім цього слід зазначити, що згідно ч. 4 ст. 145 ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах, а ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Враховуючи, що відповідач, будучи громадянином Російської Федерації, упродовж року після прийняття спадщини і державної реєстрації права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужила її, та враховуючи, що норма ч. 2 ст. 145 ЗК України є імперативною, суд вважає, що наявні достатні підстави для конфіскації спірної земельної ділянки у власність держави.

Враховуючи, що Окружна прокуратура м. Миколаєва не має статусу юридичної особи та функціонує у структурі та штатному розписі відповідної обласної прокуратури то згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Миколаївської обласної прокуратури підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4026 грн.

Керуючись ст.ст.319, 321, 346, 348, 354 ЦК України, ст.ст.22, 80, 81, 125, 130, 145 ЗК України, Законом України "Про міжнародне приватне право" від 23 червня 2005 року № 2709-IV, ст.ст.4 - 13, 81, 141, 259, 263 - 265, 268, 280 - 282 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (, м.Миколаїв,вул..Миру,34) земельну ділянку ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 )із кадастровим номером :05:005:0026 площею 0,0626 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: м. Миколаїв, садівниче товариство «Активіст», земельна ділянка № НОМЕР_1

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Миколаївської обласної прокуратури (; банк ДКСУ, м.Києва; МФО 820172, рахунок отримувача UA 0000340 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 4026 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Центральним районним судом міста Миколаєва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення

Суддя