Справа № 455/2989/24
Провадження № 2-о/455/120/2024
УХВАЛА

31 грудня 2024 року м.Старий Самбір

Суддя Старосамбірського районного суду Львівської області Івасенко С.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Орган опіки і піклування Стрілківської сільської ради Самбірського району Львівської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки над нею,

В С Т А Н О В И В:

27.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною заявою в якій просить визнати ОСОБА_2 , недієздатним, встановити над ним опіку та призначити його опікуном останнього. Заяву мотивує тим, що він з березня 2015 постійно здійснює догляд за своїм племінником ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю І групи з дитинства, у зв`язку із складностями в останнього вчиняти необхідні юридично значимі дії, відвідувати необхідні інстанції, чітко висловлюватися, власноручно розписуватися, тому окрім догляду племінник потребує офіційного опікуна, оскільки не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2024 дану справу передано для розгляду судді Івасенко С.М.

Вивчивши матеріали заяви, вважаю, що така підлягає поверненню заявнику, виходячи з наступного.

Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 63 ЦК України, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України, заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Стаття 2 СК України визначає учасників сімейних відносин, які регулює Сімейний кодекс України.

Частина четверта статті 2 СК України визначає, що Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між тіткою, дядьком та племінниками, а також між іншими родичами за походженням.

З аналізу норми частини четвертої статті 2 СК України слід дійти висновку, що такі особи, як: тітка, дядько, племінники та чоловік/дружина племінників виділені з кола єдиних сімейних правовідносин.

Статтею 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї», членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Таким чином, названим вище рішенням Конституційного Суду України визначено, що близькими родичами є рідні брати, сестри, онуки, дід і баба.

Так, зокрема, у рішенні Конституційного Суду України зазначається, що поняття «близькі родичі» міститься у Кримінально-процесуальному кодексі України.

Пунктом 1 частини першої статті 3 КПК України («Визначення основних термінів») визначено, що «близькі родичі та члени сім`ї - це чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі».

Як встановлено із змісту заяви, особа, яку заявник просить визнати недієздатною, встановити над нею опіку та призначити його опікуном - ОСОБА_2 , є його племінником, тобто не є близьким родичем.

Правильність такого висновку, зокрема, про те, що такі особи, як: тітка, дядько та племінники, не віднесені законом, у контексті ч.3 ст.296 ЦПК України, саме до близьких родичів, підтверджено постановою Верховного Суду від 11 червня 2019 року (справа №130/2391/18, провадження №61-1307св19).

Водночас, факт спільного проживання заявника та особи, щодо якої вирішується питання про її дієздатність, та отримання допомоги відповідно до Постанови КМУ «Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею» не є підставою для віднесення останнього до членів сім`ї ОСОБА_1 , адже заявник у заяві сам стверджує, що в силу певних життєвих обставин надає допомогу сестрі по догляду за ОСОБА_2 та про вимушений характер такого догляду.

Статтею 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом ІV ЦПК України

Відповідно до ч. 3 ст. 296 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членом її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадку, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Враховуючи викладене, заявник ОСОБА_1 не наділений правом для звернення до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатним, тому заява підлягає поверненню заявнику.

Згідно з ч.7 ст.185 ЦПК України, повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись п. 1 ч. 4 ст. 185, ст. 260, 294, 296, 354, 355 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

ЗаявуОСОБА_1 , заінтересована особа - Орган опіки і піклування Стрілківської сільської ради Самбірського району Львівської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки над нею - повернути позивачу.

Роз`яснитиОСОБА_1 , що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду до Львівського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.М. Івасенко