КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року місто Київ.

Справа № 754/4632/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11147/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Деснянськогорайонного суду міста Києва від 21 березня 2024 року (у складі судді Таран Н.Г., повний текст рішення складено 29.03.2024 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», про захист прав споживачів

ВСТАНОВИВ

В квітні 2023 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 січня 2022 року між позивачем та АТ «Ідея Банк» було укладено угоду про надання кредиту № Е09.00603.009305958, відповідно до якої позивачу було надано кредит у розмірі 49 999,00 грн. строком на 12 місяці під 60 % річних.

16.10.2023 позивач надав уточнену позовну заяву в якій вказала, що на даний момент обов`язки за кредитним договором № Е09.00603.009305958 від 11.01.2022 виконує відповідно до графіку погашення заборгованості і кошти за кредитом сплачує. Проте, вважає, що Кредитний договір укладений між нею і відповідачем про надання кредитних коштів у сумі 49 999,00 грн. є таким, що порушує її права як споживача, та підлягає визнанню недійсним в частині нарахування плати за користування кредитом. Так відповідно до положень Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості (ст. ст. 626, 627 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами ст. 629 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте, в ході здійснення щомісячних платежів, позивачем було встановлено, що до суми щомісячного платежу банком включено комісію (плата за обслуговування кредиту) щомісячно.

Позивач вважав дану умову договору про включення щомісячної комісії за обслуговування кредитом несправедливою умовою та просила визнати недійсним пункт 1.6 Кредитного договору № Е09.00603.009305958 від 11.01.2022 та зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за погашення кредитної заборгованості в рахунок погашення суми тіла кредиту.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 березня 2024 року позов задоволено.

Визнано положення про сплату комісії (плати за обслуговування кредиту) Кредитного договору № Е09.00603.009305958 від 11.01.2022 року укладений між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 недійсним з застосуванням наслідків недійсності правочину.

Визнано недійсним п. 1.6 Кредитного договору № Е09.00603.009305958 від 11.01.2022 року укладений між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 та зобов`язано Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за обслуговування кредитом (комісію) за кредитним договором № Е09.00603.009305958 від 11.01.2022 року в рахунок погашення суми тіла кредиту.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь держави судові витрати по справі - судовий збір 1073,60 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник АТ «Ідея Банк» - Трофімова Л.А.19 квітня 2024 року подала засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення було прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що п. 1.6 Кредитного договору не містить жодних даних щодо нарахування комісії обслуговування кредитної заборгованості. В оскаржуваному кредитному договорі відсутня комісія за обслуговування кредитної заборгованості.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 січня 2022 року між позивачем та АТ «Ідея Банк» було укладено угоду про надання кредиту № Е09.00603.009305958, відповідно до якого позивачу було надано кредит у розмірі 49 999,00 грн. строком на 12 місяці під 60 % річних.

Судом встановлено, що при укладанні оспорюваного кредитного договору, відповідач (АТ «Ідея Банк») ознайомив позивача з усіма умовами надання кредиту, про що свідчить відповідний підпис позивача на кредитному договорі. Оспорюваний договір підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення зазначеного вище правочину не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; відомості в кредитному договорі свідчать про те, що відповідач (банк) надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов до висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за надання кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вказаними висновками з огляду на наступне.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що 11 січня 2022 року між позивачем та АТ «Ідея Банк» було укладено угоду про надання кредиту № Е09.00603.009305958, відповідно до якої позивачу було надано кредит у розмірі 49 999,00 грн. строком на 12 місяці під 60 % річних, умовами якого (пункт 1.9) передбачено обов`язок позичальника сплачувати комісійну винагороду за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки банку, інші комісії за відкриття та ведення рахунку.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п. 1.9. Договору комісії сплачуються згідно з діючими Тарифами Банку, які розміщені на веб-сайті Банку.

При цьому в самому кредитному договорі не зазначено, що саме входить в структуру плати за обслуговування кредиту, в тому числі не зазначено, чи включає в себе обслуговування кредиту плату за послуги банку, безоплатність яких передбачена Законом України «Про споживче кредитування».

Крім того, п. 1.9. Договору передбачено, що комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки на рахунки в банку сплачується згідно діючих тарифів банку, що свідчить про те, що вказані послуги оплачуються окремо.

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення Кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісії є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).

Отже, суд першої інстанції дійшов до невірного висновку про задоволення позовних вимог про визнання недійсними положення Кредитного договору про сплату комісії.

Оскільки, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, щодо нікчемності правочину, вказуючи про таку нікчемність правочину, одночасно підлягають застосуванню наслідки недійсності нікчемного правочину, визначені у статті 216 ЦК України.

З огляду на нікчемність умов Кредитного договору№ Е09.00603.009305958 від 11.01.2022 року укладений між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , в частині встановлення комісії за обслуговування кредиту, та, враховуючи вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за Кредитним договором, здійснивши зарахування грошових коштів, сплачених як плату за обслуговування кредиту (комісії) за кредитним договором № Е09.00603.009305958 від 11.01.2022 року в рахунок погашення суми тіла кредиту, підлягають застосуванню правові наслідки виконання нікчемного правочину шляхом зобов`язання Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором № Е09.00603.009305958 від 11.01.2022 року та зарахувати вже сплачені ОСОБА_1 коштів, сплачених як плату за обслуговування кредиту (комісії) за кредитним договором № Е09.00603.009305958 від 11.01.2022 року, що забезпечить захист інтересів позивача.

Доводи представника банку, що договором не передбачена комісія за обслуговування кредиту повністю спростовуються випискою по рахунку позивача на а.с. 16 з якої вбачається нарахування комісії за кредит в сумі 1346 грн. також вказана заборгованість по комісіях 3022 грн., перенесення комісій на прострочення 891 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення в частині зобов`язання Акціонерного товариства «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором № Е09.00603.009305958 від 11.01.2022 року та зарахувати вже сплачені ОСОБА_1 коштів, як плату за обслуговування кредитом - комісію за кредитним договором № Е09.00603.009305958 від 11.01.2022 року на погашення тіла кредиту.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів встановила, що рішення суду ухвалено за невірного застосування норм матеріального права, суд зробив висновки, які не відповідають встановленим обставинам справи, а тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В порядку ст. 141 ЦПК України з держави пропорційно до задоволених вимог підлягає поверненню на користь відповідача судовий збір в сумі 178 грн 61 коп. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», про захист прав споживачів - задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором № Е09.00603.009305958 від 11.01.2022 року та зарахувати вже сплачені кошти ОСОБА_1 , як плату за обслуговування кредиту - комісії, на погашення заборгованості за тілом кредиту.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з держави на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 178 грн 61 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 липня 2024 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська