Справа № 465/7329/21 Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/2271/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Кей-Колект» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15.12.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №0, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит в іноземній валюті в сумі 33000 доларів США з процентною ставкою 12,3% річних, строком користування кредитом з 15.12.2006 року по 15.12.2016 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, посвідчений 15.12.2006 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П., зареєстрований в реєстрі за №5169, за умовами якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 37,9 кв.м.

11.06.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №4 та договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 11.06.2012 року, згідно яких, право вимоги за вказаним кредитним договором та іпотечним договором перейшло до ТОВ «Кей-Колект».

Зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконані, водночас, позивачу стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором накладений арешт: реєстраційний номер обтяження: 16925594; підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження з арештом, серія та номер 40483283, виданий 16.01.2014, видавник: Франківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, об`єкт обтяження: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на дату звернення з позовом, майно залишається під арештом.

Враховуючи те, що іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, а оскільки боржник не виконав взяте на себе зобов`язання, а саме: обов`язок сплачувати грошові кошти відповідно до умов кредитного договору, позивач просив звільнити з-під арешту однокімнатну квартиру, загальною площею 37,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), власником якої є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , накладеного постановою про арешт майна боржника серія та номер ВП №40483283 від 16.01.2014 року Франківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (реєстраційний номер обтяження 16925594 від 16.01.2014 року).

24.05.2023 року позивачем подано до суду клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна», оскільки з матеріалів виконавчого провадження, які витребовувались судом вбачається, що арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , накладено на користь стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна», відтак, враховуючи, що заявлені позивачем вимоги стосуються нерухомого майна, арешт стосовно якого вжито в інтересах ТОВ «ОТП Факторинг Україна», наявні підстави для залучення цього товариства, як співвідповідача у даній справі.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24 травня 2023 року клопотання ТОВ «Кей-Колект» задоволено.

Залучено до участі в даній справі в якості співвідповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 03 січня 2024 року до участі в справі в якості відповідача залучено правонаступника ТОВ «ОТП Факторинг» Україна» ТОВ «Вердикт Капітал».

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2024 року позов задоволено.

Звільнено з-під арешту однокімнатну квартиру, загальною площею 37,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), власниками якої є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , накладеного постановою про арешт майна боржника серія та номер ВП №40483283 від 16.01.2014 року Франківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (реєстраційний номер обтяження 16925594 від 16.01.2014 року).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» судовий збір у розмірі 1135 грн.

Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ТОВ «Кей-Колект» судовий збір у розмірі 1135 грн.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 07 червня 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Хлопка В.Ф. про перегляд заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2024 року залишено без задоволення.

Заочне рішення в загальному порядку оскаржила відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на момент подання позовної заяви, протягом судового розгляду справи та на дату ухвалення оскаржуваного рішення існував мораторій на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що спірна квартира на дату подання позову підпадала під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відтак, було відсутнє порушене право чи законний інтерес позивача.

Додає, що вказане підтверджується правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у справі №465/1310/17.

Разом з тим, на період дії в Україні воєнного стану була зупинена дія статей 37, 38, 40, 41, 47 Закону України «Про іпотеку» щодо реалізації вищезазначеного майна, що зумовлює відсутність порушення будь-якого права позивача у даному судовому спорі.

Окрім того, наголошує, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції використано неналежний, недопустимий та недостатній доказ, а саме неактуальну інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.09.2021 року.

Апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням суду з огляду на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

02.10.2024 року від ТОВ «Кей-Колект» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує доводи та вимоги апелянта, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 10.12.2024 року, є дата складення повного судового рішення 20.12.2024 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.12.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого, банк зобов`язувався надати позичальнику, а позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в розмірі 33000 доларів США в порядку та на умовах, визначених цим договором, з кінцевим терміном повернення не пізніше 15.12.2016 року, згідно з графіком погашення кредиту, та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,3 % річних.

15.12.2006 року в забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» (іпотекодержателем) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (іпотекодавцями) укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 37,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П. та зареєстрований в реєстрі за №5169.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №273063478 від 02.09.2021 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Відповідно до запису про обтяження: 16925594 від 16.01.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. внесено запис: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №31889864 від 17.10.2016 року, вид обтяження: арешт нерухомого майна ОСОБА_1 ; підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника, серія та номер: 40483283, виданий 16.01.2014 року, видавник: Франківський ВДВС ЛМУЮ.

11.06.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №4, за яким клієнт зобов`язався передати у власність фактору, а фактор прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження банку (клієнту) за плату та на умовах, визначених цим договором. За пунктом 1.5 договору факторингу, передання прав банку за договорами забезпечення, що були посвідченні нотаріально, відбувається на підставі окремого договору, що укладається сторонами одночасно з укладенням цього договору і підлягає нотаріальному посвідченню.

11.06.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. та зареєстрований в реєстрі за №2459-2460.

За умовами вказаного договору, ПАТ «УкрСиббанк» передало, а ТОВ «Кей-Колект» прийняло права вимоги за договорами іпотеки, в тому числі і за договором іпотеки від 15.12.2006 року, укладеного для забезпечення договору про надання споживчого кредиту №0, укладеного з ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Кей-Колект» зазначав, що суть порушеного права позивача полягає в тому, що іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Застава нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації (ч.7 ст.3 Закону України «Про іпотеку»).

Особливості звернення стягнення на заставлене нерухоме майно передбачені також Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 44 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно) встановлена черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення вартості заставленого майна.

Відповідно до ч.1 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно), звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно), відповідно до якої стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.54 «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно), для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (ч.8 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно).

Таким чином, оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя у разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Зі змісту наведених норм права випливає, що у разі, коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №910/4772/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №520/7842/16 (провадження №61-20640св18), від 19 листопада 2019 року у справі №137/2080/18-ц (провадження №61-13492св19) та від 30 червня 2021 року у справі №337/800/19 (провадження №61-4592св20).

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №273063478 від 02.09.2021 року рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №31889864 від 17.10.2016 року, вид обтяження: арешт нерухомого майна ОСОБА_1 ; підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника, серія та номер: 40483283, виданий 16.01.2014 року, видавник: Франківський ВДВС ЛМУЮ.

На виконання вимог ухвали Франківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2023 року про витребування доказів, Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові повідомив, що на примусовому виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №40483283 з примусового виконання виконавчого листа №2/465/1394/13, виданого 20.09.2013 Франківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 381364 грн. 62 коп. 07.11.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 20.12.2013 року (хоча мало б бути 16.01.2014 року) державним виконавцем, керуючись ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція від 02.03.2014 підстава 583-VII винесено постанову про арешт майна боржника; 26.06.2014 року державним виконавцем, керуючись п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція від 02.03.2014 року підстава 767VII) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (боржник чи майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку). Оскільки відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.06.2017 року №1829/5 матеріали виконавчого провадження №40483283 знищено, відтак, надати завірені копії матеріалів виконавчого провадження №40483283 не являється можливим.

З наведеного слід дійти висновку, що іпотека була зареєстрована за АТ «УкрСиббанк» ще 15.12.2006 року. Значно пізніше, а саме 16.01.2014 року державний виконавець зареєстрував обтяження на предмет іпотеки, де стягувачем за виконавчим документом був ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Згідно інформації, що знаходиться в ЄДРСР вбачається, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 13.02.2019 року у справі №2-3402/11 задоволено заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони у виконавчому листі №2-3402/11 та замінено сторону стягувача ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у виконавчому листі №2-3402/11.

Ухвалами Франківського районного суду м. Львова від 06.08.2020 року та від 26.10.2020 року відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Вердикт капітал» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення до виконання.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що на час звернення до суду з означеним позовом (14.09.2021 року) та на час постановлення оскаржуваного судового рішення, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14.06.2017 року у справі №465/1310/17, що набрало законної сили 31.10.2018 року, задоволено позов ОСОБА_3 до ТОВ «Кей-Колект», за участі третіх осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М., про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та зобов`язання вчинити дії.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31889864 від 17.10.2016 року 14:01:57 приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М., яким проведено державну реєстрацію права власності на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Кей-Колект».

Скасовано реєстраційний запис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про право власності №16925503 від 11.04.2016 року на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Кей-Колект».

Поновлено відомості в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкти нерухомого майна однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що передували скасованим записам.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки ТОВ «Кей-Колект» є іпотекодержателем спірної нерухомості та постановою державного виконавця Франківського ВДВС у м. Львові 16.01.2014 року накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тому наявні правові підстави для звільнення з-під арешту майна, що є предметом іпотеки, оскільки наявність накладеного державним виконавцем арешту на вказаний об`єкт нерухомого майна порушує права ТОВ «Кей-Колект» відносно цього майна, а також іпотекодержатель має переважне (пріоритетне) право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Висновок суду першої інстанції узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 16 травня 2018 року у справі №338/1118/16-ц (провадження №61-16095св18).

Доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що на момент подання позовної заяви, протягом судового розгляду справи та на дату прийняття оскаржуваного рішення було відсутнє порушене право чи законний інтерес позивача, оскільки існував мораторій на задоволення вимог відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», колегією суддів відхиляються, оскільки предметом спору є звільнення майна з-під арешту, а не задоволення вимог іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про те, що на період дії в Україні воєнного стану була зупинена дія статей 37, 38, 40, 41, 47 Закону України «Про іпотеку» щодо реалізації вищезазначеного майна, що зумовлює відсутність порушення будь-якого права позивача у даному судовому спорі, оскільки положення вказаних норм не стосуються предмета спору.

Щодо аргументів ОСОБА_1 про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції використано неналежний, недопустимий та недостатній доказ, а саме неактуальну інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.09.2021 року, яка містить інформацію, відмінну від інформації отриманої 09.03.2024 року, то такі є безпідставними, оскільки інформація щодо державної реєстрації обтяжень збігається як за номером запису про обтяження (16925594), так і підставою для державної реєстрації обтяження постанова про арешт майна боржника, серія та номер: 40483283, виданий 16.01.2014, видавник: Франківський ВДВС ЛМУЮ, та видом обтяження: арешт нерухомого майна.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, розглянуто позовну заяву у відповідності до норм матеріального права, прийнято обґрунтоване рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для справи, тому підстав для його скасування чи зміни за доводами апеляційної скарги немає.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 20 грудня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич