Справа № 466/6694/24
У Х В А Л А

27 грудня 2024 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі головуючої судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Комарницької В.-М.В.

за участю

представника заявника ОСОБА_1

заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_2 за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_3 , Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про встановлення факту самостійного виховання дитини, -

у с т а н о в и в :

заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити юридичний факт того, що малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , утримується та виховується самостійно ОСОБА_2 .

На адресу суду від представника Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради поступили Пояснення в порядку ст.43, 181 ЦПК України щодо заявлених вимог про встановлення факту самостійного виховання дитини, в яких просить заяву ОСОБА_2 залишити без розгляду у зв`язку із тим, що з поданої ним заяви вбачається спір про право.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 клопотання про залишення заяви без розгляду заперечили, просили відмовити в задоволенні вказаного клопотання.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заяву слід залишити без розгляду у зв`язку із наступним.

У відповідності до ч 1, 2 ст, 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

За змістом ст.318 ЦПК України у заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені а заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Статтею 319 визначено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку іх встановлення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду виключно за існування певних умов, однією із яких є те, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, а також встановити дійсність настання реальних наслідків у випадку задоволення такої заяви.

Заявник повинен бути позбавлений можливості довести факт, який він просить визнати, у будь-який інших спосіб, тобто чинним законодавством не передбачається іншого позасудового порядку вирішення ситуації.

Вимога про встановлення будь-якого факту в рамках окремого провадження має переслідувати певну юридичну мету та безпосередньо призводити до ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів заявника. Суд не може встановлювати певний факт лише для констатації самого факту, без юридичної мети його встановлення.

Як вбачається з матеріалів справи, факт спільного проживання заявника та його сина, його виховання ОСОБА_3 не оспорюється.

Разом із тим, заявник зазначає, що у зв`язку із відсутністю матері дитини, виникає необхідність щодо вирішення питання самостійного виховання дитини, оскільки це необхідно для вирішення питань різного характеру.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у ЇЇ вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Як вбачається з матеріалів справи 19,05.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір про визначення місця проживання дитини та про участь батьків у вихованні дитини, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу - Орач Х.І.

Отже, аналізуючи вказані норми, можна дійти до висновку про те, що батьки скористались наданим законодавством правом, добровільно в позасудовому порядку врегулювали спір, домовившись про те, що малолітній ОСОБА_4 буде проживати з батьком ОСОБА_2 а також узгодили участь батьків у вихованні дитини.

Разом із цим, підставою для звернення до суду із заявою про встановлення юридичного факту повинні слугувати обставини, за яких ОСОБА_2 позбавлений можливості довести факт, який він просить визнати, у будь-який інших спосіб, тобто відсутність можливості довести певну обставину у позасудовому порядку.

В судовому порядку вирішуються питання щодо захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних прав заявника, виникненню, зміні чи припинення яких, перешкоджає відсутність доказів їх існування або дії чи бездіяльність третіх осіб. Дані факти повинні не визнаватись третіми особами, що є перешкодою для реалізації прав. Разом із тим, заявником не зазначено, яким чином було порушено, не визнано чи оспорено його права чи законні інтереси. Натомість зазначає виключно про існування у нього багатьох питань, які можуть існувати у майбутньому. Посилання заявника на необхідність встановлення вказаного факту з метою можливого вирішення питань у подальшому, Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування вважає неспроможним, оскільки встановлення судом фактів на майбутнє не входить до завдань цивільного судочинства (або будь-якого іншого виду судочинства).

Окрім цього, як зазначає заявник, рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини необхідне для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.4 ч.1 ст.23 ЗУ Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку", враховуючи Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", що Вказаний у Постанові від 16 травня 2024 року № 560 Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період".

Враховуючи те, що між заявником та Територіальним центром комплектування та соціальної підтримки може виникнути спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації і не пов`язаний з виникненням чи реалізацією цивільних прав та обов`язків заявника, саме по собі встановлення судом факту перебування на утриманні заявника дитини не породжує для нього юридичних наслідків, а тому дана заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки наявний спір про право.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження по справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заяву ОСОБА_2 за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_3 , Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про встановлення факту самостійного виховання дитини слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.257 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

цивільну справу за заявою ОСОБА_2 за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_3 , Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про встановлення факту самостійного виховання дитини - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення до Львівського апеляційного суду.

Суддя: О. І. Баєва