Справа № 298/1982/24
Номер провадження 2/298/270/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 грудня 2024 року с-ще Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Ротмістренко О.В.,

за участі секретаря судового засідання Хомин Л.Р.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в с-щі Великий Березний цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В:

05.11.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.10.2005 вона з відповідачем зареєструвала шлюб. Від даного шлюбу у них є діти донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 який є повнолітнім. Протягом останніх півтори року вона з чоловіком спільно не проживають, останній зовсім не надає кошти на утримання дітей. Відповідач у липні 2024 року виїхав за межі України і зараз знаходиться в Чеській Республіці на заробітках. Як указує позивачка, доньки проживають із нею та перебувають на її утриманні. Враховуючи ту обставину, що утримання, виховання та навчання дітей, забезпечення їм належних для життя умов, потребує значних матеріальних витрат, а відповідач повністю ухиляється від виконання обов`язків по утриманню дітей, вона змушена просити суд про стягнення аліментів з останнього в твердій грошовій сумі, так-як їй не відомі його доходи. Відповідач не має інших утриманців на сьогоднішній день, та має можливість сплачувати аліменти. Відтак позивачка просить суд стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх доньок в твердій грошовій сумі 8000 грн. щомісячно (з розрахунку по 4000 грн. на кожну дитину), починаючи з дня звернення до суду та до досягнення старшою донькою повноліття.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася. Водночас подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити. Також не заперечила щодо заочного ухвалення рішення.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового розгляду, востаннє шляхом розміщення оголошення на сайті Судова влада Великоберезнянського районного суду Закарпатської області, в судове засідання не з`явився. Відзив на позов не подав. Заяву про відкладення розгляду справи до суду не надсилав.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка сторін, які були повідомлені про дату, час та місце проведення судового розгляду, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що відзиву відповідачем до суду подано не було, повідомлення від останнього про причини неявки до суду не надходили, зі згоди позивача, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд встановив таке.

В ході судового розгляду встановлено, що між сторонами у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 22.10.2005 зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області за відповідним актовим записом № 651, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб

серії НОМЕР_1 від 22.10.2005.

Як ідеться у позовній заяві, сторони по справі є батьками трьох дітей сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на день подання позову досяг повноліття, та двох неповнолітніх доньок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 05.03.2013, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_3

від 12.04.2010.

Як зазначає позивачка, на день розгляду справи шлюб між сторонами не розірвано, однак вони з чоловіком разом не проживають. Відповідач, скориставшись статусом багатодітного батька, у липні 2024 року виїхав за межі України та зараз перебуває у Чеській республіці на заробітках.

З витягів з реєстру територіальної громади № 2024/008530772 від 18.07.2024 та

№ 2024/008530797, а також довідки, виданої виконавчим комітетом Дубриницької сільської ради 22.10.2024 за №267, вбачається, що неповнолітні доньки позивачки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають разом з нею за однією адресою

АДРЕСА_1 та перебувають на її утриманні.

Посилаючись на ту обставину, що батько в добровільному порядку обов`язку щодо належного утримання неповнолітніх доньок належним чином не виконує, позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі 8000 грн. (з розрахунку по 4000 грн. на кожну дитину), починаючи з дня звернення до суду та до досягнення старшою донькою повноліття.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В частині першій та другій статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Право дитини на належне утримання та обов`язок батьків щодо створення умов для всебічного розвитку дитини закріплено на рівні національного законодавства.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою

(ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із ст. 142 СК України, діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Отже, враховуючи те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітніх доньок, які проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні.

Вирішуючи питання стосовно розміру заявлених позивачкою аліментів, які слід стягнути з відповідача в її користь, суд виходить з такого.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом частин другої наведеної норми розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму на 2024 року дітей віком від 6 до 18 років 3196 гривень.

Аналіз положень ст. ст. 182 та 184 СК України дає підстави для висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі не повинен бути меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому в абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України.

Разом з тим суд враховує аргументи позивачки, наведені нею у позовній заяві, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, докази, на які вона посилається як на підставу для задоволення позову, ту обставину, що відповідач є працездатним за віком, доказів того, що за станом здоров`я він не має змоги працювати, його незадовільного матеріального стану суду не надано, як і не надано відомостей про наявність у останнього зобов`язань з приводу утримання інших осіб. Наведене свідчить про можливість відповідача працевлаштовуватися та отримувати дохід, й, відповідно, надавати матеріальну допомогу своїм дітям. Також суд бере до уваги ту обставину, що дітям повинен бути забезпечений такий рівень життя, який був би достатнім для їхнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, враховує права дітей на достатній життєвий рівень, та вважає за необхідне, з урахуванням викладених у позові обставин, а також з урахуванням віку дітей, визначити аліменти, які підлягають стягненню з відповідача, у заявленому позивачкою розмірі по

4000 грн. на кожну дитину.

Такий розмір аліментів, на переконання суду, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітніх дітей та є реально можливим для сплати відповідачем.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

В силу положень ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263 265, 280, 354, 430 ЦПК України, ст. ст. 180 184 СК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 у твердій грошовій сумі у розмірі по 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок на кожну дитину щомісячно, починаючи з 05.11.2024, та до досягнення дітьми повноліття.

Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь держави 1211, 20 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуюча Ротмістренко О.В.