Справа № 172/995/24
Провадження № 2/172/402/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.07.2024 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді - Битяка І.Г. за участі секретаря судового засідання - Голубенко Т.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в сел. Васильківка у відсутність сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та визнання її такою, що втратила право користування житлом, -

В С Т А Н О В И В

До суду надійшов вищевказаний позову. В обґрунтування позовних вимог представник позивача ОСОБА_3 вказує, що позивач перебував у шлюбі з відповідачкою з 10.07.2010 по 24.03.2015 роки, рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 24.03.2024 року шлюб розірваний. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 та її донькою ОСОБА_5 , 2017 року народження за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем проживання син з 1 по 6 клас навчався в Дніпровській гімназії № 141, однак з початком воєнних дій на території України, матір разом з дітьми виїхала до Республіки Чехія, де ОСОБА_6 продовжує навчання у закордонному закладі освіти. Проте місце реєстрації дитини залишилося за місцем проживання позивача, що перешкоджає останньому у реалізації його прав як власника нерухомого майна. В травні 2024 року позивач звернувся до ЦНАП Васильківської селищної ради з усною консультацією щодо зняття з реєстрації місця проживання його сина ОСОБА_7 , однак йому роз`яснили, що на це потрібна письмова згода матері дитини. У зв`язку з тим, що відповідачка перебуває за кордоном та у нього відсутній будь-який зв`язок з нею, він не може отримати від матері дитини письмову згоду. Враховуючи, що дитина проживає разом з матір`ю, яка фактично піклується про неї, забезпечує нормальні умови для проживання дитини та нормального її розвитку, а також з урахуванням віку дитини, позивач вважає, що на даний час проживання дитини з матір`ю буде відповідати інтересам дитини, що в свою чергу не позбавляє батька права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні. Просить суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_2 .

Ухвалою від 18.06.2024 року провадження у справі відкрито та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідачки ОСОБА_8 надала заяву про розгляд справи у відсутність відповідачки та її представника, позовні вимоги ОСОБА_2 визнає у повному обсязі, підтверджує, що син проживає разом з нею за кордоном, в країні Польща.

Третя особа-1 надала заяву про розгляд справи у відсутність представника служби у справах дітей, просять прийняти рішення на розсуд суду, так як матір з малолітньою дитиною перебуває за кордоном.

Третя особа-2 надала заяву про розгляд справи у відсутність представника органу опіки та піклування селищної ради, інформує, що відповідач з дітьми вже тривалий час проживає за кордоном, позивач до органу опіки та піклування з приводу розгляду питання про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини не звертався.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження.

На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до такого.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 24.03.2015 року шлюб між ОСОБА_9 і ОСОБА_1 розірваний.

Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з довідкою № 5019 від 24.04.2019 року та акту від 24.04.2019 року ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею за цією ж адресою проживає без реєстрації її малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З інформації Дніпровської гімназії № 141 Дніпровської міської ради Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради від 18.04.2024 року вбачається, що ОСОБА_4 навчався у Комунальному закладі освіти «Спеціалізована середня загальноосвітня школи № 141» з 28.03.2018 по 04.10.2022 року. На підставі заяви матері, свідоцтва про народження та наказу по школі від 27.03.2018 року № 16, ОСОБА_10 був зарахований до 1-В класу. Матір дитини повідомила класного керівника ОСОБА_7 , що вона з дітьми виїхала за кордон. Надіславши заяву та довідку із закордонного закладу освіти. 04.10.2022 року ОСОБА_11 було відраховано із закладу освіти.

Щодо вирішення позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого законом.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також те, що відповідачка позовні вимоги визнає і не заперечує проти їх задоволення, підтверджує факт проживання неповнолітнього сина ОСОБА_7 разом з нею за кордоном після початку воєнних дій на території України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю, що якнайкраще забезпечить інтереси цієї дитини.

Щодо вирішення позовної вимоги про визнання неповнолітньої дитини такою, що втратила право користування житлом суд зазначає таке.

На підставі ст. 391 ЦК України власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до положень пунктів 33, 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.

Судом встановлено, що фактично неповнолітній син позивача не проживає за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 26.04.2019 року проживав без реєстрації за місцем проживання матері ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , а з жовтня 2022 року взагалі проживає разом з матір`ю за кордоном.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також те, що відповідачка позовні вимоги визнає і не заперечує проти їх задоволення, підтверджує факт проживання неповнолітнього сина ОСОБА_7 разом з нею за кордоном після початку воєнних дій на території України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житлом за адресою місця його реєстрації.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, ст.ст. 141, 161 СК України, ст.ст. 29, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 211, 247, 259, 263 ЦПК України, -

У Х В А Л И В

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та визнання її такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

2. Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

3. Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Г. Битяк