УХВАЛА

30 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 754/14485/23

провадження № 61-13491ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка також підписана представником ОСОБА_3 , на рішення Деснянського районного суду міста Києва

від 20 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду

від 01 травня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа - Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), про оголошення фізичної особи померлою,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована

особа - Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) (далі - Деснянський ВДРАЦС у місті Києві Центрального

МРУ Міністерства юстиції (місто Київ)), про оголошення ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлою.

Деснянський районний суд міста Києва рішенням від 20 лютого 2024 року

у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовив.

Київський апеляційний суд постановою від 01 травня 2024 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 лютого 2024 року залишив без змін.

26 вересня 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою, яка також підписана представником

ОСОБА_3 , на рішення Деснянського районного суду міста Києва

від 20 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду

від 01 травня 2024 року.

Верховний Суд ухвалою від 15 жовтня 2024 року касаційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявникам надати: обґрунтовану заяву про поновлення строку на касаційне оскарження;

уточнену редакцію касаційної скарги із зазначенням конкретних обов`язкових підстав касаційного оскарження судових рішень, копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи; документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; оформлений належним чином відповідний документ на підтвердження повноважень представника. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

16 жовтня 2024 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень забезпечено надання загального доступу ухвали Верховного Суду

від 15 жовтня 2024 року.

21 жовтня 2024 року копія ухвали суду касаційної інстанції від 15 жовтня

2024 року направлена на адресу заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (квартира АДРЕСА_1 )

та їх представника ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), які зазначені в касаційній скарзі, та отримана заявником ОСОБА_1 28 жовтня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке долучене до матеріалів касаційного провадження.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 зазначив номер засобу зв`язку (мобільний номер телефону), на який

25 листопада 2024 року був здійснений дзвінок з метою повідомлення про направлення йому та заявникам копії ухвали суду касаційної інстанції

від 15 жовтня 2024 року. На дзвінок представник ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 - ОСОБА_5. відповів та зазначив, що заявник ОСОБА_1

є особою з інвалідністю, особисто представник ухвалу суду про залишення касаційної скарги без руху не отримував, а тому просив повторно направити на його адресу копію ухвали суду від 15 жовтня 2024 року.

27 листопада 2024 року копія ухвали суду касаційної інстанції від 15 жовтня 2024 року повторно направлена на адресу представника заявників

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ),

яка зазначена в касаційній скарзі.

Відповідно до даних автоматизованої системи документообігу суду

03 грудня року до Верховного Суду повернулося рекомендоване поштове відправлення № 489, в якому надіслана представнику заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 копія ухвали суду касаційної інстанції від 15 жовтня 2024 року.

Згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду 25 грудня

2024 року до Верховного Суду повернулося рекомендоване поштове відправлення № 301, в якому повторно надіслана представнику заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 копія ухвали суду касаційної інстанції від 15 жовтня 2024 року, з довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання».

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Щодо строку на касаційне оскарження судових рішень

Касаційна скарга на вищевказані судові рішення подана до суду касаційної інстанції 26 вересня 2024 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 ЦПК України. Останній день подання касаційної скарги (з урахуванням вихідних днів) - 03 червня 2024 року.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій

статті 394 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинна бути зазначена дата отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується.

Пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Суд касаційної інстанції позбавлений можливості поновити строк на касаційне оскарження за власною ініціативою, а лише за наявності відповідної заяви особи, яка подає скаргу, із зазначенням поважних причин пропуску цього строку та наданням відповідних доказів.

З урахуванням вищевказаного, оскільки клопотання про поновлення вказаного процесуального строку від заявника не надійшло, касаційну скаргу необхідно залишити без руху відповідно до вимог частини третьої

статті 393 ЦПК України та надати особі строк для подання обґрунтованої заяви про поновлення строку на касаційне оскарження.

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними,

суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Щодо підстав касаційного оскарження

Разом з тим, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених

частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

У касаційній скарзі заявники узагальнено посилаються на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: пункт 1 - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин;

пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення;

пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи;

пункт 4 - посилання на підстави, передбачені частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.

Заявник повинен усвідомлювати, що зазначення будь-яких із визначених частиною другою статті 389 ЦПК України випадків потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, так як в іншому разі буде порушено принцип «правової визначеності».

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Оскільки посилань на вказані випадки касаційна скарга не містить, заявникам необхідно подати до Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги,

в якій зазначити конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження судових рішень, які визначені пунктами 1-4 частини другої

статті 389 ЦПК України, та додати копії касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

Щодо сплати судового збору

Крім того, у порушення вимог пункту 3 частини четвертої

статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У касаційній скарзі вказано, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою та особою з інвалідністю ІІІ групи, а тому він звільнений від сплати судового збору.

Проте касаційна скарга не містить достатніх доказів, які підтверджують майновий стан ОСОБА_1 , тому заявникові потрібно надати додаткові докази на підтвердження вказаних обставин. Такими доказами можуть бути: довідка органу фіскальної служби про доходи за попередній календарний рік, а також довідки про склад сім`ї, наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківських документів про відсутність на рахунках коштів тощо.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Вказана норма не передбачає звільнення від сплати судового збору осіб зі статусом інваліда ІІІ групи, а тому судовий збір підлягає сплаті ОСОБА_1 у встановленому порядку та розмірі.

Згідно з частиною третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З огляду на зміст судових рішень, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду у жовтні 2023 року із заявою в порядку окремого провадження.

Законом України «Про судовий збір» не передбачено звільнення від сплати судового збору за подання до суду заяви про оголошення фізичної особи померлою.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено на 2023 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2023 року - 2 684 грн.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою заяви у справах окремого провадження сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 0,2 = 536,80 грн).

Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду справляється судовий збір, що становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми (536,80 грн х 200 % = 1 073,60 грн).

Частиною сьомою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Таким чином, розмір судового збору, що підлягає сплаті за подання та розгляд цієї касаційної скарги, становить 1 073,60 грн і підлягає сплаті кожним заявником окремо.

Отже, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 слід сплатити суму судового збору у загальному розмірі 2 147,20 грн (1 073,60 грн + 1 073,60 грн), за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, який має бути перераховано або внесено за такими реквізитами: отримувач коштів ? ГУК у місті Києві/Печерський район/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA0026007; призначення платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Щодо повноважень представника

Відповідно до частини третьої статті 392 ЦПК України касаційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи. До касаційної скарги, поданої представником, повинна бути додана довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника.

Згідно з частиною першою статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною першою статті 60 ЦПК України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів:

1) довіреністю;2) ордером, виданим відповідно до Закону України

«Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути:

1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер;

4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

З огляду на матеріали касаційного провадження, касаційна скарга також підписана представником ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3, проте відсутні докази наявності у такої особи повноважень, передбачених вищезазначеними положеннями процесуального законодавства.

Отже, на підтвердження повноважень представника ОСОБА_3 підписувати касаційну скаргу, яка підписана ним 26 вересня 2024 року, та представляти у Верховному Суді інтереси ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до суду касаційної інстанції необхідно надати оформлений належним чином відповідний документ.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявникові строку для усунення недоліків, а саме: 1) надати обґрунтовану заяву про поновлення строку на касаційне оскарження;

2) уточнену редакцію касаційної скарги із зазначенням конкретних обов`язкових підстав касаційного оскарження судових рішень, копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи;

3) документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; 4) оформлений належним чином відповідний документ на підтвердження повноважень представника.

Згідно з частиною другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Оскільки представник заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_5. не отримав копію ухвали Верховного Суду від 15 жовтня 2024 року, суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення недоліків, зазначених у вказаній ухвалі, та повідомити про це заявника.

Керуючись статтею 127 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , строк для усунення недоліків касаційної скарги, яка також підписана представником ОСОБА_3,, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська