Справа № 462/6636/21 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/3139/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28 вересня 2023 року в складі судді Боровкова Д.О. у справі за скаргою Львівської міської ради на рішення головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Марщівської І.П. від 16.05.2023 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання,-

встановив:

У серпні 2023 року заявник Львівська міська рада, в особі представника З. Палової, звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірним повідомлення головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Марщівської І.П. від 16.05.2023 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа Залізничного районного суду м. Львова у справі №462/6636/21; зобов`язати головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Марщівську І.П. відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого Залізничним районним судом м. Львова у справі № 462/6636/21.

Вимоги обґрунтовано тим, що вказане повідомлення від 16.05.2023 про повернення виконавчого документа стягувачу є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки спосіб захисту цивільних прав у вигляді витребування власником свого майна із чужого володіння кореспондує із заходом примусового виконання - вилучення та передача предметів стягувачу. Поняття «витребування» є тотожним «вилученню та передачі предметів». Виконавчий лист видано на виконання судового рішення, яке підлягає примусовому виконанню. Виконання судового рішення про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння та передання такого майна власникові передбачає також державну реєстрацію права власності за власником на це майно. Сукупність дій державного виконавця з вилучення у боржника майна, передання цього майна стягувачеві з державною реєстрацією за ним права власності на це майно відповідатиме меті, завданням та засадам виконавчого провадження. Таким чином, дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання є неправомірними. В зв`язку з наведеним, просив скаргу задовольнити.

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28 вересня 2023 року скаргу Львівської міської ради задоволено.

Визнано неправомірним повідомлення головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Марщівської Ірини Петрівни від 16.05.2023 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа виданого Залізничним районним судом м. Львова у справі №462/6636/21.

Зобов`язано головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Марщівську Ірину Петрівну відкрити виконавче провадження за виконавчим листом №462/6636/21, виданим 22.11.2022 Залізничним районним судом м. Львова.

Ухвалу оскаржив Залізничний відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в особі начальника А.Стасишин. Вважає ухвалу незаконною та такою, що не ґрунтується на нормах матеріального права. Зокрема, зазначає, що виконання рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння полягає у внесенні державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про державну реєстрацію права власності на певне майно за собою, на користь якої ухвалено таке рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 дійшла висновку, що метою позову про витребування майна з чужого володіння є забезпечення введення позивача у володіння майном, якого він не був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на таке майно (п. 37); рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння є підставою для внесення запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем до Державного реєстру…. Незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (ст. 387-388 ЦК України), чи у порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (ст. 1212-1215 ЦК України), чи у порядку примусового виконання обов`язку в натурі (п.5 ч.2 ст.16 ЦК України).

Зазначає, що оскільки вимоги позивача не передбачають застосування заходів примусового виконання рішень, тому немає підстав для відкриття виконавчого провадження. Таким чином, державний виконавець правомірно винесла повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання на підставі пункту 7 статті 4 Закону.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 29 вересня 2023 року та постановити нову, якою в задоволенні скарги Львівської міської ради відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу Львівська міська рада зазначила про законність та обґрунтованість ухвали, а доводи скарги безпідставними. Так, витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикація) це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна, який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника з метою відновлення права користування власником усього комплексу його правомочностей.

Поняття «витребування» є тотожним «вилученню та передачі предметів», що регламентована у п. 3 ч.1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження». До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30.05.2018 у справі №2-690/11. Статтею ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок передачі стягувачу предметів зазначених у виконавчому документі. Відтак дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання є неправомірними.

Учасники справи будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причини неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду питання по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Задовольняючи скаргу Львівської міської ради дії, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з посиланням на пункт 7 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» є неправомірними, з огляду на те, щорішення про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння підлягає примусовому виконанню у порядку, передбаченому статтею 60 Закону № 1404-VIII, - шляхом вилучення майна у боржника і передачі стягувачу предметів, зазначених у рішенні.

Колегія суддів погоджується з такими висновком суду першої інстанції з огляду на встановлені судом обставини.

Так, матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26.05.2022 у справі № 462/6636/21 задоволено позов Львівської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Ринажевська Олена Володимирівна - про витребування з чужого незаконного володіння нежитлового приміщення та скасування державної реєстрації права власності.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради нежитлове приміщення, позначене на плані «А-3», загальною площею 28,9 (двадцять вісім цілих дев`ять десятих) кв.м на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 101;

Скасовано державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення, загальною площею 28,9 (двадцять вісім цілих дев`ять десятих) кв.м на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 101 з припиненням права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення, загальною площею 28,9 кв.м на АДРЕСА_1 ;

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради понесені судові витрати у розмірі 4588,00 /чотири тисячі п`ятсот вісімдесят вісім/ гривень.

На виконання зазначеного рішення Залізничним районним судом м. Львова 22.11.2022 видано виконавчий лист у справі № 462/6636/21, який пред`явлено до виконання у Залізничного відділу ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

16.05.2023 головним державним виконавцем Залізничного відділу ДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Марщівською І.П. винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа Залізничного районного суду м.Львова у справі № 462/6636/21.

Підставою для винесення вказаного повідомлення зазначено ст. 4 п. 7 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки дане виконання рішення не передбачає заходів примусового виконання рішень, тому вказаний виконавчий документ повертається без прийняття до виконання.

Правовідносини з примусового виконання рішення суду, пред`явлення до виконання і виконання виконавчих документів, права і обов`язки сторін виконавчого провадження врегульовано нормами ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованим в Мінюсті України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 зі змінами і доповненнями. (далі - Інструкція).

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII (тут і далі у редакції на час спірних правовідносин) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 7, 8 ст. 26 Закону України № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

У разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця.

Частиною 4 ст. 4 Закону України № 1404-VIII передбачено випадки, коли виконавчий документ протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання, зокрема, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Відповідно до ст. 10 Закону України № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Тобто, перелік заходів примусового виконання рішень, визначений ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" не є вичерпним, державний виконавець згідно п 5 цієї статті також застосовує інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Крім того, пунктом 3 статті до таких заходів віднесено вилучення у боржника і передача стягувачу предметів. Виконання рішень такої категорії, в свою чергу, регламентовано статтею 60 Закону № 1404-VIII.

Витребування майна власником із чужого незаконного володіння, як віндикаційний спосіб захисту цивільних прав передбачено статтею 388 ЦК України.

Відповідно до положень статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Статтею 388 ЦК України визначені підстави і порядок витребування майна із чужого незаконного володіння.

Вказаний спосіб захисту цивільних прав кореспондує із заходом примусового виконання, передбаченим пунктом 3 частини першої статті 10 Закону України "Про виконавче провадження", а саме - вилучення та передача предметів стягувачу.

Таким чином, поняття "витребування" слід вважати тотожним поняттю "вилучення та передача предметів", що зазначене у пункті 3 частини першої статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" у переліку заходів примусового виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону № 1404-VIII під час виконання рішень про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець вилучає такі предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі. У разі знищення предмета, що мав бути переданий стягувачу в натурі, виконавець складає акт про неможливість виконання рішення, що є підставою для закінчення виконавчого провадження, а в разі встановлення факту відсутності предмета, що мав бути переданий стягувачу, повертає виконавчий документ стягувачу.

В свою чергу, за змістом частини першої статті 63 Закону № 1404-VIII рішеннями немайнового характеру є рішення, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Порядок виконання рішень немайнового характеру регулюється Розділом VIII Закону № 1404-VIII. До рішеннями немайнового характеру, які підлягають примусовому виконанню, відносяться: рішення про відібрання дитини, встановлення побачення з дитиною, усунення перешкод у побаченні з дитиною (статті 64, 64 Закону № 1404-VIII); про поновлення на роботі (стаття 65 Закону № 1404-VIII); про виселення божника (стаття 66 Закону № 1404-VIII); про вселення стягувача (стаття 67 Закону № 1404-VIII); інші рішення, за якими боржника зобов`язано особисто вчинити певні дії на користь стягувача чи утриматися від здійснення таких дій.

За встановленими у справі обставинами на примусовому виконанні приватного виконавця перебувало судове рішення про витребування із володіння божника нерухомого майна.

У разі задоволення позову про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові (пункт 116 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 201/12569/16 (провадження №61-2627ск21).

Враховуючи те, що судом видано виконавчий лист, у якому вказана резолютивна частина рішення про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради нежитлове приміщення, позначене на плані «А-3», загальною площею 28,9 (двадцять вісім цілих дев`ять десятих) кв.м на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 101, судове рішення в силу статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягало примусовому виконанню до його фактичного виконання у повному обсязі.

До такого висновку щодо застосування норм права у відповідних правовідносинах і можливості примусового виконання рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння дійшов Верховний суд у постанові від 30.05.2018 у справі № 2-690/11 (провадження № 61-20049 св18), у постанові від 24.06.2021 у справі № 914/2614/13, які врахував суд першої інстанції при розгляді скарги.

Відтак, суд, вірно застосувавши норми Закону України "Про виконавче провадження" і врахувавши зазначені висновки Верховного Суду, дійшов правильного висновку про щодо неправомірності у оскаржуваних діях і рішеннях державного виконавця, а тому обґрунтовано задовольнив скаргу Львівської міської ради.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що обов`язком державного та приватного виконавця є вжиття всіх передбачених законом заходів для виконання судового рішення. Якщо державному чи приватному виконавцю незрозуміло рішення, порядок його виконання, то виконавець не позбавлені можливості звернутись до суду з заявою про роз`яснення рішення суду, про встановлення порядку виконання рішення.

Посилання на практику Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.07.2022 у справі №914/2618/16, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки правовідносини які встановлені у зазначеній справі не є релевантними до правовідносин у справі, що розглядається. Справа, на яку посилається скаржник, розглядалась у порядку господарського судочинства про визнання недійсними результати аукціону, договору купівлі-продажу майна та свідоцтва, скасування запису про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, зобов`язання передати (повернути) майно.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення в цій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а вказану ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 лютого 2024 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк