Справа № 375/1027/24
Провадження № 2-з/375/7/24
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

15 липня 2024 року смт Рокитне Білоцерківського району Київської області

Суддя Рокитнянського районного суду Київської області Антипенко В. П. розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Корнієнко Л. В., про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

До Рокитнянського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Разом із позовною заявою представник позивача подала заяву про забезпечення позову, у якій просила вжити заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до вирішення спору по суті та набрання рішенням законної сили в межах ціни позову 3 239 210,85 грн шляхом:

- накладення арешту на все нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2

- встановлення заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в т.ч. Міністерству юстиції України та його структурним підрозділам та територіальним органам Офісу протидії рейдерству, виконавчим органм сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві і Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо всього нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_2 в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, анулювання рішень про державну реєстрацію прав, відновлення (поновлення) відомостей про оренду та орендаря, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Свої вимоги представник позивача обгрунтовувала тим, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговими розписками, заборгованості по інфляційним втратам та 3 % річних в загальній сумі 3239210,85 грн.

13 червня 2021 року ОСОБА_2 видав ОСОБА_1 письмову розписку. ОСОБА_2 даною розпискою підтвердив, що отримав у ОСОБА_1 . Грошові кошти в сумі 1454250 грн, що в еквіваленті складає 52500,00 дол. США.

За вказаною розпискою ОСОБА_2 зобов`язується ОСОБА_1 повернути грошові кошти в строк до 13 липня 2021 року.

Згодом 13 липня 2021 року ОСОБА_2 видав ОСОБА_1 другу письмову розписку, якою підтвердив, що отримав у ОСОБА_1 . Грошові кошти в сумі 156400 грн, що в еквіваленті складає 57500,00 дол. США.

Оскільки ОСОБА_2 перебуває у шлюбі, його дружина ОСОБА_3 надала свою згоду на отримання чоловіком зазначених сум грошей.

За твердженням представника позивача ОСОБА_2 отримані кошти ОСОБА_1 не повернув.

Як на підставу забезпечення позову представник посилається на те, що відповідач впродовж трьох останніх років свої зобов`язання за борговими розписками не виконав, тому у позивача наявні обгрунтовані припущення, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить виконання рішення суду про стягнення заборгованості з відповідача.

Припущення позивача про утруднення виконання рішення суду про стягнення заборгованості з відповідача, на думку представника позивача, підтверджуються розміщеними відповідачем оголошеннями в мережі інтернет про продаж власного майна.

Тому позивач вважає, що у випадку відчуження належного майна відповідачем третім особам, примусове виконання рішення про стягнення заборгованості на користь позивача може бути безрезультатним.

На думку представника позивача обрані заявником заходи забезпечення позову, в разі їх застосування до набрання законної сили рішенням суду у даній справі, не призведуть до обмеження прав відповідача чи третіх осіб.

Такі заходи забезпечення позову мають забезпечити ефективне поновлення гарантованого права заявника на стягнення заборгованості за борговими розписками.

Вирішуючи питання про забезпечення позову у даній справі, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення.

Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав. Оцінюючи обраний позивачем спосіб захисту, потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Розглядаючи заяву та вирішуючи питання забезпечення позову, суд виходив з того, наскільки способи забезпечення позову та об`єм прав відповідача, які представник позивача пропонує обмежити, відповідають критеріям співмірності, законності та пропорційності, та чи на порушать запропоновані способи забезпечення позову права третіх осіб.

Вирішуючи питання про накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_2 у межах заявленої суми позову, суд зазначає таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст 151 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Предметом спору у даній справі є грошові кошти, які позивач вимагає стягнути із відповідача.

Тому, на переконання суду, позивач просить забезпечити позов не у спосіб, передбачений процесуальним законом - накласти арешт на майно, яке не належить, не є предметом спору, і не підлягає передачі позивачу.

Отже, ця вимога про забезпчення позову задоволена бути не може.

Щодо заборони вчинення певних дій, як способу забезпечення позову, суд зазначає таке.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Із суті заяви про забезпечення позову вбачається, що представник позивача просить фактично обмежити через відповідні державні органи права ОСОБА_2 не тільки на відчуження, а і на набуття речових прав на нерухоме майно та користування ними.

Тому, на переконання суду позбавлення відповідача речових прав на нерухоме майно, як пропонує представник позивача, не відповідатиме критерію пропорційності позовним вимогам, які грунтуються лише на праві вимоги повернення грошових коштів.

Щодо питання можливості встановлення часткового обмеження вчинення реєстраційних дій щодо майна, належного відповідачеві на праві власності, (зокрема, заборони та органам реєстрації речових прав на нерухоме майно здійснювати реєстрацію відчуження або припинення прав на майно, належне відповідачеві) суд зазначає таке.

Судом досліджено інформацію із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, яка надана представником позивача, та встановлено, що ОСОБА_2 володіє на праві власності декількома об`єктами нерухомого майна.

Представник позивача просить заборонити вчинення реєстраційних дій щодо всього цього майна.

Водночас суду не надано доказів, які б дали можливість визначити пропорційність вартості майна, щодо якого пропонується забезпечити позов, ціні позову. Заборона вчинення реєстраційних дій щодо майна, вартість якого перевищує суму позову порушить принцип пропорційності та безпідставно обмежить відповідача у його правах як власника майна.

Тому у цій частині заяви про забезпечення позову також слід відмовити.

Вирішуючи питання, чи не буде забезпечення позову у даній справі порушувати права третіх осіб суд дійшов таких висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із заяв ОСОБА_3 про надання згоди на отримання ОСОБА_2 грошових коштів у позику, ОСОБА_3 з 25 лютого 1984 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем.

Судом досліджено інформацію із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, яка надана представником позивача, та встановлено, що ОСОБА_2 набув нерухоме майно, у тому числі і у спільну часткову власність, на яке просить накласти арешт позивач, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.2 ст. 60 Сімейного кодексу України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, накладенням арешту на майно, яке перебуває у спільній сумісній власності відповідача та його дружини, а також у спільній частковій власності, за позовними вимогами лише до відповідача, порушать права другого із співласників, оскільки вони, не будучи стороною у спорі, будеуть обмежені у своїх правах нарівні з боржником.

Щодо ризиків відчуження нерухомого майна

Судом досліджено копії інтернет-сторінок з відомостями про продаж рухомого майна. Суд не може визнати ці документи належними доказами відчуження відповідачем свого майна, адже вони не свідчать про продаж цього майна саме ОСОБА_2 .

Продавцем за вказаними пропозиціями виступає не позивач, а фактів належності вказаного майна (транспортних засобів) позивачеві матеріали справи не містять.

Оцінивши докази надані представником позивача, судом не встановлено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Висновок суду

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на заявника та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення його законних вимог.

Верховний Суд у постановах від 25.09.2020 року у справі № 925/77/20, від 13.01.2020 року по справі № 922/2163/17, від 03.04.2020 року по справі № 904/4511/19 дійшов відповідного правового висновку та зазначив, що обов`язок доказування наявності обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття заходів забезпечення можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову, покладається саме на заявника.

За таких обставин, з урахуванням вимог, мотивів представника позивача та наданих ним доказів, суд дійшов висновку про необгрунтованість заяви про забезпечення позову, а тому у її задоволенні слід відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 149,150,152,153,157,260,261,353,354 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Корнієнко Л. В., про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В. П. Антипенко