СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/9359/22

пр. № 2/759/4586/24

04 грудня 2024 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - П`ятничук І.В.,

за участю секретаря - Кульбовської В.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Чучковської А.В.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_12,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

08.08.2022 року представник позивача адвокат Чучковська А.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 05 вересня 1984 року по день смерті останнього. В шлюбі подружжя спільних дітей не мало. ОСОБА_4 від попереднього шлюбу мав доньку ОСОБА_2 - відповідача по справі. Вказувала, що протягом шлюбу ОСОБА_4 допустив подружню зраду, в зв`язку з чим між подружжям певний час були напружені стосунки. Відповідно до рішення Харківського районного суду м. Києва від 26.09.1997 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_4 , розірвання шлюбу сторони у органах РАЦС не зареєстрували, свідоцтва про розірвання шлюбу не отримували. Стверджувала, що зі спадкодавецем вже з 1998 року відновили свої відносини, разом жили, спільно їздили відпочивати до санаторіїв, вона підтримувала спадкодавця під час його численних лікувань у лікарнях та оперативних втручань, а тому вважала, що відповідно до вимог ст. 44 КпШС УРСС її шлюб зі спадкодавцем тривав до моменту смерті останнього. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. 20.12.2021 року була заведена спадкова справа № 4/2021, а саме за заявою ОСОБА_2 від 20.12.2021 року та за заявою ОСОБА_1 від 19.01.2022 року. Спадкова маса складалася з рухомого і нерухомого майна, на частину якого вона отримала свідоцтва про право на шлюбну половину та на частину в порядку спадкування за законом (квартира за адресою: АДРЕСА_1 , гаражний бокс, земельна ділянка з кадастровим номером :75:670:0075, автомобіль, грошові вклади та цінні папери), а на земельну ділянку з кадастровим номером :75:670:0244 та розташований на ній дачний (садовий) будинок та квартиру за адресою: АДРЕСА_2 не змогла отримати відповідні свідоцтва про право на шлюбну половину та в порядку спадкування за законом, про що свідчать три постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.07.2022року, від 15.09.2022 року та від 14.03.2023 року.

У вказаних постановах нотаріус посилався на те, що позивач не надала документів, що посвідчують право власності померлого на зазначені вище садовий будинок та квартиру, а земельна ділянка набута спадкодавцем в порядку приватизації, а тому не є спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.10.2022 року у задоволенні позову було відмовлено. Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.10.2022 року з позивача на користь відповідача стягнуто судові витрати.

Постановою Київського апеляційного суду від 07.02.2023 року судові рішення суду першої інстанції залишені без змін. Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 28.02.2023 року з позивача на користь відповідача стягнуто судові витрати.

Постановою Верховного Суду від 05.06.2024 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06.10.2022 року, та додаткове рішення від 19.10.2022 року, постанова Київського апеляційного суду від 07.02.2023 року та додаткова постанова від 28.02.2023 року були скасовані, справа направлений на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.07.2024 року справу прийнято до провадження судді П`ятничук І.В., розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити їх з підстав викладених у позові.

Відповідач та представник відповідача заперечували проти позовних вимог просили відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач і спадкодавець розірвали шлюб на підставі рішення Харківського районного суду м. Києва від 26.09.1997 року. Причиною цього, на її думку, стало те, що спадкодавець з 1994 року постійно проживав однією сім`єю з іншою жінкою співачкою ОСОБА_5 , а потім тривалий час проживав один. Лише у 2013-2014 роках спадкодавець та позивач поновили свої відносини, які тривали до смерті спадкодавця. Вважає, що квартира АДРЕСА_3 була придбана 08.07.1998 року спадкодавцем у період його роздільного проживання, а тому є його особистою приватною власністю. Вказувала, що у 1999 році спадкодавець придбав горище над вказаною вище квартирою, яке також є його особистою приватною власністю, оскільки придбане у період роздільного проживання з позивачем при фактичному припиненні шлюбу з нею. Крім того, зазначила, що спірну земельну ділянку вважає особистою приватною власністю спадкодавця, оскільки остання набута ним в порядку приватизації. Спірний дачний будинок вважає самовільним будівництвом, а тому посилаючись на практику Верховного Суду вважає, що таке майно не може бути предметом спадкування та поділу.

Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, оцінивши зібрані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дійшов висновку, про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 1984 року (актовий запис про шлюб № 1243, вчинений Дніпровським ЗАГС м. Києва) по день смерті останнього. В шлюбі подружжя спільних дітей не мало. ОСОБА_4 від попереднього шлюбу мав доньку ОСОБА_2 - відповідача по справі.

За життя ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_1 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Харківського районного суду м. Києва від 26.09.1997 року (справа № 2-2042) було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_4 .

З матеріалів справи вбачається, що розірвання шлюбу у органах РАЦС зареєстровано не було, свідоцтво про розірвання шлюбу подружжя ОСОБА_6 не отримувало.

Відповідно до довідки Садівницького товариства кооператив «Зв`язківець» № 10 від 03.04.2010 року ОСОБА_4 був членом кооперативу згідно з рішенням загальних зборів членів СТ № 18 від 25.07.1989 року та був власником садового будинку АДРЕСА_4 . Садовий будинок АДРЕСА_5 в СТ «Зв`язківець» побудований господарчим способом та введений в експлуатацію в 1990 році.

Відповідно до технічного паспорту від 14.11.2011 року на садовий (дачний) будинок у судовому товаристві «Зв`язківець» по АДРЕСА_6 , який складається з : житловий будинок з підвалом під літерою «А», господарських будівель зблокованих під літерою «Б», навісу під літерою «В», господарської будівлі під літерою «Г», гаражу під літерою «Д», убиральні під літерою «Е», літнього душу під літерою «Є», навісу під літерою «Ж», хвіртки під № 1, воріт під № 2, огорожі під № 3, огорожі під №4, побудований у 1990 році.

Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої у Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві за № КВ 1 від 16.02.2012 року ОСОБА_4 задекларував готовність до експлуатації об`єкта, закінченого будівництвом, який розпочато будівництвом у 1989 році та завершено будівництвом у 1990 році.

Відповідно до державного акту про право приватної власності на земельну ділянку IV-КВ № 145877 від 29.12.1998 року ОСОБА_4 на підставі рішення Київської міської ради від 07.07.1998 року передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,0980 га, що розташована на території АДРЕСА_6 з цільовим призначенням для ведення садівництва.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-022 від 15.06.2022 року земельна ділянка, що розташована на території АДРЕСА_6 , має кадастровий номер :75:670:0244.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 08 липня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом першої КДНК Межинською Н.В. за р.н. 13-1788 спадкодавець придбав трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 77,3 кв.м., з них житлової 50,9 кв.м. Договір зареєстрований у КМБТІ 09.07.1998 року за № 1307

Відповідно до дозволу від 22.05.2001 року № 842-Шв/р Управління державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва погодило спадкодавцю виконання будівельних робіт з реконструкції горища під мансардні жилі приміщення над своєю квартирою АДРЕСА_3 .

Розпорядженням Шевченківської РДА у м. Києві № 763 від 17.04.2006 року був затверджений акт прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта реконструкції горища під мансардні жилі приміщення над квартирою АДРЕСА_3 та перепланування зазначеної квартири з влаштуванням балкону; ухвалено вважати, що внаслідок реконструкції горища під мансардні жилі приміщення і його об`єднання з перепланованою квартирою АДРЕСА_7 , в якій влаштовано балкон, утворена 3-кімнана квартира АДРЕСА_8 врахувати довідку КП КМБТІ від 01.12.2004 року, видати ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на 3-еімнатну квартиру АДРЕСА_7 з приєднаними до неї приміщеннями збудованими на горищі та влаштованим балконом, загальною площею 165,7 кв.м. в тому числі житловою площею 50,7 кв.м. замість раніше отриманих правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_7 .

Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.02.2022 року квартира АДРЕСА_3 зареєстрована у реєстрі прав власності на нерухоме майно за р.н. .04.2011 року на підставі свідоцтва про право власності САЕ від 02.02.2011 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення (наказ № 77-С/КП від 26.01.2011 року).

Відповідно до актового запису про смерть № 28705 Київського відділу державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

20.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.О. заведена спадкова справа № 4/2021 за заявами ОСОБА_2 від 20.12.2021 року та ОСОБА_1 від 19.01.2022 року.

27.07.2022 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І.О. з заявою про видачу свідоцтв про паво власності на частину спільно нажитого в шлюбі майна, а саме: квартиру АДРЕСА_3 , земельну ділянку з кадастровим номером :75:670:0075, садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , гаражний бокс № НОМЕР_1 у гаражно-будівельному кооперативі «Динамо», автомобіль, грошові вклади.

Крім того, 22.07.2022 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І.О. з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на належну їй частку у спадковому майні, яке складається з: частини квартири АДРЕСА_3 , частини земельної ділянки з кадастровим номером :75:670:0075, частини садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , частини гаражного боксу № НОМЕР_1 у гаражно-будівельному кооперативі «Динамо», частини автомобіля, цілої земельної ділянки з кадастровим номером :75:670:0244, частини грошових вкладів.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 27.07.2022 року, р.н. 33, ОСОБА_1 належить частина земельної ділянки площею 0,1014 га з кадастровим номером :75:670:0075 як частина у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 27.07.2022 року, р.н. 34, ОСОБА_1 належить частина гаражного боксу № НОМЕР_1 у гаражно-будівельному кооперативі «Динамо» як частина у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 27.07.2022 року, р.н. 35, ОСОБА_1 належить частина автомобіля TOYOTA AVENSIS, 2004 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 як частина у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 27.07.2022 року, р.н. 36, ОСОБА_1 належить частина грошового вкладу як частина у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, у розмірі 4608,05 грн.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 27.07.2022 року, р.н. 37, ОСОБА_1 належить частина грошового вкладу як частина у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, у розмірі 2 915,25 Євро та 15153,66 грн.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 27.07.2022 року, р.н. 38, ОСОБА_1 належить частина грошового вкладу як частина у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, у розмірі 959,98 грн.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 27.07.2022 року, р.н. 39, ОСОБА_1 належить частина грошового вкладу як частина у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, у розмірі 15033,90 грн. та 5874,11 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І.О. від 28.07.2022 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право власності на частину в спільно нажитому майні подружжя) на частину садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , частину квартири АДРЕСА_3 та видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на належну їй частку в спадковому майні, яке складається з зазначеного вище майна з тих підстав, що: вчинення такої дії суперечить законодавству України (п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану»); не подано відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме документів, які підтверджують право власності померлого спадкодавця на садовий будинок та квартиру АДРЕСА_3 .

15.09.2022 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І.О. з заявою про видачу свідоцтва про паво власності на частину спільно нажитого в шлюбі майна, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :75:670:0244, яка надана для садівництва, що знаходиться за адресою АДРЕСА_6 , і на якій був збудований садовий будинок, на який у неї відсутні правовстановлюючі документи.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І.О. від 15.09.2022 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право власності на частину в спільно нажитому майні подружжя) на частину земельної ділянки з кадастровим номером :75:670:0244, яка надана для садівництва, що знаходиться за адресою АДРЕСА_6 , яка була приватизована спадкодавцем у 1998 році, а згодом на ній був побудований садовий будинок, з тих підстав, що земельна ділянка була набута спадкодавцем в порядку приватизації, правовстановлюючі документи на садовий будинок відсутні, а тому вказана ділянка є особистою приватною власністю спадкодавця, а не спільною сумісною власністю подружжя.

14.03.2023 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І.О. з заявою про видачу свідоцтва про паво власності на частину в спільно нажитому майні подружжя, а саме: на частину садового будинку та земельної ділянки з кадастровим номером :75:670:0244, а також з другою заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на належну їй частку в спадковому майні, яке складається з вище зазначеного майна.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І.О. від 14.03.2023 року у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про паво власності на частину в спільно нажитому майні подружжя та видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на належну їй частку в спадковому майні) було відмовлено з тих підстав, що земельна ділянка була набута спадкодавцем в порядку приватизації, правовстановлюючі документи на садовий будинок відсутні, а тому вказана ділянка є особистою приватною власністю спадкодавця, а не спільною сумісною власністю подружжя.

Допитана у судовому засіданні як свідок позивач ОСОБА_1 зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 05.09.1984 року по день його смерті. В шлюбі спільних дітей не мали. ОСОБА_4 від попереднього шлюбу мав доньку ОСОБА_2 відповідача по справі. Вказувала, що протягом шлюбу ОСОБА_4 допустив подружню зраду, в зв`язку з чим між подружжям були напружені стосунки. Відповідно до рішення Харківського районного суду м. Києва від 26.09.1997 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , розірвання шлюбу вони у органах РАЦС не зареєстрували, свідоцтва про розірвання шлюбу не отримували. Стверджувала, що з ОСОБА_4 вже з 1998 року відновили свої відносини, разом жили, вели спільне господарство, спільно їздили відпочивати до санаторіїв, вона підтримувала спадкодавця під час його численних лікувань у лікарнях та оперативних втручань, а тому вважала, що її шлюб зі спадкодавцем тривав до моменту смерті останнього. Наголошувала на тому, що протягом всього часу шлюбу підтримувала шлюбно-сімейні відносини з чоловіком, зберігала з ним спільний бюджет.

Допитана у судовому засіданні як свідок відповідач ОСОБА_2 заявила, що позивач розбила сім`ю її матері та ОСОБА_4 . Вказувала, що спочатку відносини у них були нормальні, а у 1995-1996 роках стали псуватися, оскільки ОСОБА_4 став жити з громадянкою ОСОБА_5 , а позивач стала жити у квартирі на АДРЕСА_1 . В цей час будувалася дача і спадкодавець проживав то на дачі, то у квартирі ОСОБА_5 . Разом з ОСОБА_5 спадкодавець проживав до 2005 року, а потім жив сам на дачі. Вказувала, що спірна квартира на ОСОБА_7 є особистою приватною власністю спадкодавця, оскільки придбана у період роздільного проживання з позивачем, дизайн-проект у квартирі на ОСОБА_7 розробляла невістка ОСОБА_8 , особисто відповідач замовляла у цю квартиру меблі і гардини за кошти спадкодавця. Також відповідач стверджувала, що позивач відновила шлюбно-сімейні відносини зі спадкодавцем на початку 2014 року. Зазначала, що разом з позивачем займалася похованням батька. Вказувала, що обізнана про отримання позивачем свідоцтв про право на половину у спільному сумісному майні подружжя, їх не оскаржувала.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , 1947 р.н., пояснив, що позивач проживала з ОСОБА_4 з 80-их років до 1993 року, після чого він жив цивільним шлюбом з ОСОБА_5 приблизно 10-15 років. Вказував, що такий висновок він зробив, бо бачив, як у ОСОБА_4 на роботі ОСОБА_5 накривала на стіл, до завершення будівництва дачі вдома у ОСОБА_4 не був. Стверджував, що його дружина ОСОБА_10 виконувала дизайн-проект переобладнання горища під житло. За які кошти велася реконструкція горищного поверху над квартирою по АДРЕСА_9 він не знає.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , 1945 р.н., пояснив, що знає ОСОБА_4 з 1993 року, коли допомагав йому у будівництві дачі. В 1993 році на ділянці вже був збудований двоповерховий будинок, потім ще добудовувався. Остаточно будівництво було завершено приблизно у 2008-2010 роках. Зазначав, що ОСОБА_4 жив на дачі з ОСОБА_5 протягом 1995-2010 років. Позивача бачив на дачі з 2014 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Правила ст. 60 СК України свідчать про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду25.02.2021 у справі № 335/10739/17, від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

У постанові від 19.10.2021 у справі № 521/1695/18 (провадження № 61-17105св20)зазначено, що критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19) вказано, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 44 КпШС УРСР шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Відповідно до ст. 28 КпШС УРСР Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідач не спростувала презумпції правового режиму спільної сумісної власності на спірне майно, оскільки з матеріалів справи вбачається, що дачний будинок був збудований у 1990 році, а спірна квартира придбана та приєднана до переобладнаного приміщення горища протягом 1998-2006 років протягом юридичного шлюбу спадкодавця та позивача по справі.

Доводи відповідача про роздільне проживання спадкодавця та позивача, а також про інші дати набуття спірного майна суд не приймає до уваги, оскільки вони не доведені необхідними та достатніми доказами, пояснення відповідача та свідків з боку відповідача суперечать матеріалам справи та один одному, а тому вони не можуть бути покладені судом в основу своїх висновків.

Також суд приймає до уваги те, що відповідач не надала належних та допустимих доказів того, що спадкодавець за життя вважав спірну квартиру та дачний будинок своєю особистою приватною власністю, а сама відповідач у заяві про прийняття спадщини від 20.12.2021 року вказує позивача як спадкоємицю першої черги за законом як дружину померлого.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна) якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. ( ч. 2 ст. 331 ЦК України)

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинку з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-388цс15, від 27 травня 2015 року № 6-159цс15, та постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15.

Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. (постанова ВС від 28.09.2021 року у справі № 642/5038/15) у наведеному судовому рішенні наголошується на тому, що: « фактично відбулась інвентаризація домоволодіння в органах БТІ, суд першої інстанції, з висновками якого у цій частині погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що такий будинок може бути об`єктом права спільної сумісної власності та є підстави провести поділ будинку (завершений будівництвом, не введеного до експлуатації), якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.»

Схожих висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про те, що спірний дачний будинок завершений будівництвом, інвентаризований та прийнятий до експлуатації, а тому у його забудовників подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 виникло суб`єктивне право спільної сумісної власності на зазначену річ. В той же час спадкодавець за життя не оформив відповідний правовстановлюючий документ на спірний будинок, що є об`єктивною перешкодою для оформлення спадкоємцями їх спадкових прав на таке майно у позасудовому порядку.

А тому, суд вважає, що визнання права власності в порядку спадкування на садовий будинок є належним способом захисту прав спадкоємця, оскільки вбачаються перешкоди в оформленні її спадкових прав у нотаріальному порядку. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя; визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частини садового (дачного) будинку загальною площею 380,70 кв.м., житловою 141,30 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_6 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину садового (дачного) будинку загальною площею 380,70 кв.м., житловою 141,30 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_6 , як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, підлягають задоволенню.

Щодо визнання права власності на частину спірної земельної ділянки як частину у спільному майні подружжя суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Таким чином суд погоджується з доводами відповідача про те, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :75:670:0244, яка надана для садівництва, що знаходиться за адресою АДРЕСА_6 , яка була приватизована спадкодавцем у 1998 році, та на якій у 1990 році був побудований садовий будинок, є особистою приватною власністю спадкодавця, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки була набута спадкодавцем в порядку приватизації, а тому у задоволенні позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :75:670:0244 з цільовим призначенням для ведення садівництва площею 0,0980 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_10 як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, слід відмовити.

Щодо визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом за відповідачем, суд звертає увагу на те, що позивач не є законним представником відповідача та не уповноважена звертатися до суду з вимогами в її інтересах.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідач самостійних вимог до позивача про визнання права на майно в порядку спадкування не заявляла, ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 21.09.2022 року про відмову у прийнятті зустрічного позову нею не оскаржувалася.

Отже, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо визнання за відповідачем права на майно в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_4 .

Враховуючи наведене суд вважає вимоги позивача частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Враховуючи вищенаведене та відповідно до ст. ст.4, 10, 76, 141, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/4 частини садового (дачного) будинку загальною площею 380,70 кв.м., житловою 141,30 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_6 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частину садового (дачного) будинку загальною площею 380,70 кв.м., житловою 141,30 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_6 , як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :75:670:0244 з цільовим призначенням для ведення садівництва площею 0,0980 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_10 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І.В. П`ятничук