Справа № 541/3978/23
Номер провадження 2/541/130/2024
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 лютого 2024 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Городівського О.А.

за участю секретаря судового засідання - Ніколаєнко М.В.,

позивача ОСОБА_1 її представник адвоката Жага Е.Г.

розглянувши у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Миргородської міської ради Полтавської області,

про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

установив:

16 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою.

На підтвердження позовних вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Позивачка являється єдиною спадкоємицею майна померлого чоловіка. З метою отримання свідоцтва про спадщину за законом після померлого ОСОБА_4 , позивач звернувся до приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Ряжко О.В. однак отримала відмову оскільки спадкодавець за життя набув громадянство російської федерації, а тому, він являється особою, пов`язаною з державою агресором і на нього поширюються обмеження згідно Постанови КМУ № 187 від 03.03.2022 року «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації». Відповідні обставини перешкоджають позивачу у реалізації спадкових прав. Просила суд визнати за нею право власності на частку померлого у спільному майні.

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 21 листопада 2023 року відкрито провадження у даній справи з призначенням підготовчого судового засідання (а.с. 36).

Відповідачі у встановлений судом строк правом на подання відзиву не скористалися.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Жага Е.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву в якій позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився до суду подав заяву в якій позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Представник Миргородської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ноябрськ Ямало-Ненецького автономного округу рф помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 31.03.2011 року. Зі змісту свідоцтва про смерть вбачається, що на момент смерті ОСОБА_4 набув громадянство рф (а.с.17).

Позивачка ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 16.07.1977 року, що підтверджується відмітками у її паспорті (а.с.8,зворот), а також копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.16).

За час шлюбу подружжям було набуто нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку 18.08.2004 року зареєстроване за позивачкою ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 12.08.2004 року (а.с.28,29,30).

Згідно положень ст. 60 Сімейного кодексу України (в ред. від 01.01.2003 року, чинній на момент набуття спірного майна), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, за свого життя ОСОБА_4 набув на праві спільної сумісної власності спірну квартиру, а тому у відповідності до ст. 1218 ЦК України дане право може виступати об`єктом спадкування.

Набуття ОСОБА_4 громадянства рф зумовлює наявність іноземного елемента у відносинах спадкування майна померлого, а тому першочергово мають застосовуватися положення ЗУ «Про міжнародне приватне право» (в ред. від 16.01.2010 року, чинній на момент відкриття спадщини).

За змістом п.2 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Згідно ч.1 ст. 70 ЗУ «Про міжнародне приватне право», з урахуванням положень статей 71, 72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося.

За змістом ч.1 ст. 71 ЗУ «Про міжнародне приватне право», спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

З огляду на це, спадкування нерухомого майна, розташованого на території України та яке підлягає державній реєстрації, має здійснюватися згідно законодавства України.

Згідно відомостей виконавчого комітету Миргородської міської ради у спірному житлі зареєстровані позивачка ОСОБА_1 (з 19.08.2008 року) та відповідачі ОСОБА_2 (з 20.07.2012) ОСОБА_3 (з 13.10.2017 року) (а.с.15).

Згідно довідки Голови правління ОСББ «Хорол» ОСОБА_1 постійно до 30.03.2011 проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідне в розумінні ч.3 ст. 1268 ЦК України, свідчить про прийняття ОСОБА_1 спадщини після померлого чоловіка. Згідно ст. 1261 ЦК України, позивачка являється спадкоємицею першої черги.

У відповідності до відомостей Спадкового реєстру спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 не заводилася.

Про наявність інших спадкоємців, котрі прийняли спадщину, суду не відомо.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Неможливість оформлення позивачкою спадкових прав зумовлено запровадження в законодавстві обмежень щодо відчуження нерухомого майна особами, пов`язаними з державою-агресором.

Так, згідно п.п 2 п.1 постанови КМУ № 187 від 03.03.2022 року «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установлено до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на: відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, корпоративних прав, прав вимоги до боржника у справах про банкрутство (неплатоспроможність), транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання Російською Федерацією або особами, пов`язаними з державою-агресором, крім: безоплатного відчуження/передачі на користь держави Україна; задоволення вимог Національного банку за наданими кредитами рефінансування з підтримки ліквідності банків; відчуження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб або уповноваженою особою Фонду майна банку, щодо якого Національним банком прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

В п.п.1 п.1 постанови КМУ № 187 від 03.03.2022 року «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» визначено, що до осіб пов`язаних з державою агресором належать : громадяни Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, утворені відповідно до законодавства іноземної держави, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації, - у випадку виконання зобов`язань перед ними за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті.

Разом з тим, суд не вважає, що положення відповідної постанови поширюються на відповідні правовідносини та можуть перешкоджати у спадкуванні ОСОБА_1 майна померлого ОСОБА_4 ..

Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Таким чином, позивачка прийнявши спадщину в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України набула її у власність з моменту смерті спадкодавця, тобто з 31.03.2011 року.

Аналогічного висновку дійшов ВС від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц, де зауважено, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у гл. 29 ЦК України.

Будь-яких обмежень у праві власності громадян України постанова КМУ № 187 від 03.03.2022 року «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» не передбачає.

Таким чином, відмова позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на п.п 2 п.1 постанови КМУ № 187 від 03.03.2022 року «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації», перешкоджає ОСОБА_1 оформити право на спадщину в позасудовому порядку, чим обмежує право ОСОБА_1 на мирне володіння майном, а тому воно підлягає судовому захисту.

Заявляючи позовні вимоги позивачка прохала суд визнати за нею право власності на частку спірного майна. Тобто, обраний спосіб захисту, передбачає одночасне визначення частки померлого у спільній сумісній власності.

У відповідності до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У відповідності до ч.1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

У відповідності до ст. 70 СК України (в ред. від 08.03.2011 року, чинній на момент відкриття спадщини), у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, законом встановлена презумпція рівності часток подружжя при поділі спільної сумісної власності. При розгляді справи судом не встановлено підстав для відступу від засад рівності часток подружжя.

З огляду на це, для реалізації позивачем спадкових права, з метою досягнення завдань цивільного судочинства, зокрема в частині ефективності судового захисту, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на квартири АДРЕСА_1 , яка набута спадкодавцем ОСОБА_4 під час зареєстрованого шлюбу.

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 141, 258, 263, 264, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на частину квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 , власником якої був померлий ОСОБА_4 , на підставі спільної сумісної власності подружжя, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 з дня виготовлення повного тексту рішення суду днів до Полтавського апеляційного суду

Повний текст рішення виготовлено 09 лютого 2024 року.

Суддя О. А. Городівський