Провадження № 22-ц/802/48/24 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Савчук О. В.,

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_1,

представника відповідача - Мельник В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживача та зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 жовтня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 17 на 18 травня 2023 року невстановлені особи отримали незаконний доступ до електронного сервісу клієнт-банк «Приват24», після чого створили електронну універсальну карту № НОМЕР_1 на його ім`я та встановили кредитний ліміт у розмірі 50000 грн. У подальшому вони здійснили платіж за рекламні послуги на суму 7821,35 грн, а також чотириразове зняття готівки по 10400 грн , тобто на суму 41600 грн, у різних банкоматах міста Кривий Ріг.

Позивач вказує, що з моменту, коли йому стало відомо про ці операції , він звернувся до служби безпеки банку, після чого карта була заблокована, а кошти в сумі 7821,35 грн були йому повернуті банком. У поверненні іншої суми йому було відмовлено, оскільки кошти були фізично зняті в банкоматі невідомими на той час особами.

ОСОБА_1 зазначає, що на даний час банк вимагає погашення кредитної заборгованості зі сплатою обов`язкового платежу, а також відсотків за користування кредитом.

У зв`язку із вчиненим злочином ОСОБА_1 звернувся в поліцію, в результаті чого до ЄРДР за вказаним фактом були внесені відомості за №0001584 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

З огляду на вказане, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, позивач просив суд зобов`язати АТ КБ «Приватбанк»: відновити залишок коштів на його картковому рахунку до того стану, в якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій 17-18 травня 2023 року - до 50000 грн, припинити нарахування процентів, пені та інших штрафних санкцій за користування використаним внаслідок несанкціонованих операцій кредитним лімітом, а також стягнути з відповідача зняті з особового рахунку грошові кошти в загальному розмірі 6 740,51 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено повністю.

Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» відновити залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 до 50 000,00 грн, тобто, до того стану, в якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій 17-18 травня 2023 року щодо зняття кредитних коштів у сумі 41 600,00 грн.

Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» припинити нарахування за картковим рахунком ОСОБА_1 № НОМЕР_1 процентів, пені та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом внаслідок несанкціонованих операцій 17-18 травня 2023 року щодо зняття кредитних коштів у сумі 41 600,00 грн.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 зняті з особового рахунку грошові кошти в загальному розмірі 6 740,51 грн.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Не погодившись із даним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначав, що позивач суду не надав належних та переконливих доказів відсутності своєї участі в тому, що на його ім`я видано кредитну картку та що він не сприяв тому, що іншим особам стали відомі конфіденційні дані, необхідні для зняття коштів. Вважає, що позивач сам сприяв виникненню даної ситуації, вини банку у несанкціонованому знятті коштів з рахунку позивача в суді не доведено, а тому в задоволенні позову слід було відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем через його представника зазначено, що він не визнає апеляційну скаргу, оскільки вона є безпідставною та необгрунтованою. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене із додержанням усіх норм матеріального та процесуального права, а тому не підлягає зміні чи скасуванню. Покликається на те, що не давав нікому дозволу на доступ до свого електронного сервісу «Приват-24», не передавав жодних паролів чи іншої інформації стороннім особам, а також жодним чином не сприяв шахраям, щоб вони мали змогу відкрити на його ім`я картку та викрасти його кошти. Разом з тим, зазначає, що при виявленні факту несанкціонованого зняття його коштів невідомими особами відразу повідомив про це банк, який заблокував рахунок, а також звернувся до правоохоронних органів, які за даним фактом внесли відомості в ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, та ведеться досудове розслідування. Вважає, що банк визнав відсутність його вини у цих подіях, оскільки через кілька днів повернув частину незаконно списаних з нього коштів у розмірі 7821,35 грн. Інші доводи апеляційної скарги вважає необгрунтованими та просить не брати їх до уваги.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін даної справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що

ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «Приватбанк».

Як пояснили сторони та видно із наданої банком суду апеляційної інстанції інформації, на час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 користувався лише однією карткою даного банку - картою для виплат за № НОМЕР_2 , на яку йому надходили щомісячно виплати з Пенсійного фонду (пенсія), що підтверджується відповідною випискою з рахунку.

17 травня 2023 на ім`я ОСОБА_1 була оформлена віртуальна карта № НОМЕР_1 із встановленням кредитного ліміту у розмірі 50000 грн.

З виписки із карти клієнта № НОМЕР_1 вбачається, що в період з 18.05.2023 року по 19.05.2023 року здійснено декілька транзакцій на загальну суму 49421,35 грн (чотири зняття готівки в банкоматах м. Кривий Ріг платежами по 10400 грн, а також оплата за рекламні послуги Фейсбук на суму 7821,35 грн (Нідерланди). Чотири транзакції щодо зняття готівки через банкомати проведено за допомогою смартфона (нетиповий пристрій) з NFC-модулем з токенізованою карткою та вводом пін-коду. Токен для операцій згенерований в момент прив`язки реальної карти клієнта до нетипового мобільного пристрою (а.с.101-104, 10-21).

Типовий телефонний апарат, яким користувався ОСОБА_1 , REDMI NOTE 9S| REDMI ANDROID,12, що не заперечується сторонами.

Також встановлено, що в період з 18 по 19 травня 2023 року мало місце входження в акаунт Приват24 позивача з нетипового пристрою - PIXEL 6 PRO|GOOGLE, ANDROID, 13.

19 травня 2023 року ОСОБА_1 повідомив відповідача про відрахування коштів з карти, згоди на які він не надавав, після чого вказана карта була заблокована.

З відповіді Національного банку України від 21.07.2023 року вбачається, що 17.05.2023 року за авторизаційними данними позивача було здійснено вхід у систему Приват24 з нетипового для ОСОБА_1 пристрою, авторизацію підтверджено за допомогою IVR-опитування за фінансовим номером НОМЕР_3 17.05.2023 року о 20:31:35, після чого о 20:33 оформлено віртуальну карту та встановлено кредитний ліміт. Операції зі зняття готівки були здійснені в період часу з 22:47:02 по 22:54:19 (зняття коштів здійснювалось при правильному введені ПІН-коду від картки та авторизації картки в банкоматі безконтактно (через GooglePay) (а.с.115).

Разом з тим, також встановлено, що кошти в сумі 7821,35 грн, що були списані з рахунку 19.05.2023 за рекламні послуги, були повернуті банком позивачу 25 травня 2023 року (а.с.20), у поверненні решти платежів йому було відмовлено, оскільки кошти були фізично зняті в банкоматах м.Кривого Рогу невідомими особами.

За вказаним фактом внесено відомості за №0001584 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (а.с.9), на даний час триває досудове розслідування .

До суду апеляційної інстанції позивачем було надано копії з матеріалів досудового розслідування, з яких вбачається, що органами слідства встановлено підозрювану особу, яка за змовою з іншою особою, у вказаний у даному позові час у м.Кривий Ріг здійснювала незаконні дії щодо заволодіння чужим майном шляхом операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, зняття коштів та грошові перекази через електронні системи різних банків, у тому числі і з картки, відкритої на ім`я ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції також встановлено, що 29 червня 2023 року банком з карти позивача було знято обов`язковий платіж у розмірі 1094,50 грн, а 01 липня 2023 року списано з карти 2178,48 грн відсотків за використання кредитного ліміту.

01 серпня 2023 року відповідачем списано 1467,53 грн відсотків за користування кредитним лімітом.

21 серпня 2023 року з картки ОСОБА_1 знято 2000 грн (а.с.121).

Згідно із частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (стаття 1073 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1092 ЦК України , якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та Закону.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно із п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно із ст. 7, п. п. 38.1, 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійснення розрахункових операцій за допомогою платіжних інструментів та створення системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.

Із положень п. 39.2 ст. 39 цього Закону вбачається, що при проведенні переказу його суб`єкти мають здійснювати в межах своїх повноважень захист відповідної інформації від несанкціонованого доступу до інформації; несанкціонованих змін інформації; несанкціонованих операцій з компонентами платіжних систем.

Пунктом 39.4. ст. 39 Закону встановлено, що працівники суб`єктів переказу повинні виконувати вимоги щодо захисту інформації при здійсненні переказів, зберігати банківську таємницю та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту цієї інформації.

Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.

Ініціювання переказу коштів може, в тому числі, здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 вказаного Закону).

Згідно з підпунктом 2.1.4.12.5 Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами у разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати картки, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Вказана позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22.

Доводи апеляційної скарги свідчать про те, що, оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, представник АТ КБ «ПриватБанк» покликається на ненадання позивачем доказів на підтвердження того факту, що в період з 17 по19 травня 2023 року операції по відкриттю та користуванню його кредитним рахунком здійснювались не ним. Зокрема, посилалася на неврахування судом першої інстанції обставин укладення договору, дійсності його умов, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, презумпцію правомірності правочину, а також коректністю вводу необхідних конфіденційних даних, відомих лише самому клієнту.

В той же час, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, стверджував, що у спірний період зазначені перекази були ініційовані не ним, він не здійснював вхід до Приват24 з метою відкриття кредитної картки, при чому позивач заперечує розголошення інформації, яка б сприяла проведенню оспорюваних ним транзакцій.

В суді апеляційної інстанції представники позивача категорично заперечили доводи банку, що ОСОБА_1 особисто переходив на якісь фішингові сайти, де розголосив конфіденційну інформацію, якою скористались невідомі особи для зняття коштів. Вони пояснили, що від самого початку, коли позивачу стало відомо про зникнення коштів з його рахунку, він нікому не заявляв про користування будь-якими сторонніми сайтами. Таке твердження представника відповідача вважають припущеннями.

Положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердило належними і допустимими доказами обставин, які би безспірно доводили, що позивач, як користувач платіжної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей за платіжною карткою, його особового рахунку, акаунту чи додатку Приват24, незаконному використанню номеру платіжної карти, CVV коду та терміну дії чи іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.

Отже, колегія суддів доходить висновку про наявність факту порушення прав позивача, який не мав наміру та волевиявлення на здійснення у період 17-19 травня 2023 року будь-яких банківських операцій за своїм банківським рахунком, отримання кредитних коштів та їх використання, своїми діями чи бездіяльністю не сприяв розголошенню особистих даних, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, третіх осіб на вчинення таких дій не уповноважував, після виявлення списання коштів з його рахунку відразу звернувся із заявою до поліції та повідомив банк.

При цьому, 17-19 травня 2023 року зафіксовано зняття з рахунку позичальника кредитних коштів, сума яких у подальшому фактично стала підставою для здійснення відповідних нарахувань банком за кредитним договором та причиною списання заборгованості за таким.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач, перейшовши на фішинговий сайт з фінансового номеру телефону, який підв`язаний до Приват24, та активувавши послугу, розголосив особисту інформацію, після чого доступ до його даних могли отримати треті особи, ґрунтується виключно на припущеннях банку та спростовується наданими суду позивачем доказами, в тому числі й копіями з матеріалів кримінального провадження, відкритого за фактом втрати коштів з рахунку ОСОБА_1 .

Таким чином, зібрані у справі докази дають підстави для висновку, що ОСОБА_1 своїми діями не сприяв здійсненню вказаних банківських операцій. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можна стверджувати, що зняття коштів відбулось з вини клієнта банку.

При цьому, належних доказів на спростування вищезазначених обставин та, навпаки, підтвердження списання банком цих коштів з відома власника рахунків, апелянтом не представлено.

Встановиши порушення прав ОСОБА_1 , суд дійшов правильного висновку про задоволення позову про відновлення коштів на рахунку, та припинення нарахування щомісячних платежів за неукладеним кредитним договором.

Жодних доводів з приводу неповноти встановлення обставин за наявними в справі доказами, зокрема щодо розміру списаної заборгованості, чи необґрунтованості здійсненого розрахунку, в апеляційній скарзі не наведено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно досліджено надані сторонами докази та на підставі них правильно встановлені обставини справи, при цьому також правильно застосовано норми матеріального права у вказаних правовідносинах, виходячи з меж розгляду справи апеляційним судом, підстави для задоволення апеляційної скарги з мотивів, зазначених у ній, відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 жовтня 2023 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий -суддя

Судді