РІШЕННЯ

Іменем України

30 грудня 2024 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Міланіч А.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю "Компані Інвест Фінанс" про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 9.

05 вересня 2022 було укладено договір факторингу № 556/ФК-22, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги до ОСОБА_1 .

Згідно до договору факторингу розмір заборгованості ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором становить 25550 грн., з яких: 7300 грн. заборгованість за тілом кредиту, 18 250 грн. заборгованість за відсотками.

Оскільки відповідач у добровільному порядку наявну у нього заборгованість за вказаним кредитним договором не погашає, то просив стягнути з нього на свою користь заборгованість за зазначеним договором в розмірі 25 550 грн. та судові витрати.

Ухвалою суду від 07 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідачу роз`яснено його право на подання відзиву на позов.

26 листопада 2024 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позов, в якому він зазначив, що вказаний кредит, який було йому (відповідачу) надано строком на один місяць у сумі 7300 ним було 28 травня 2021 року повністю погашено, з того часу ТОВ «ФК «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» не мав до нього ніяких претензій. Про які грошові зобов`язання йде мова, він не знає, ніяких офіційних претензій з розрахунком суми боргу від компанії позивача та треьої особи не отримував, своє місця проживання не змінював та постійно проживав за своєю адресою. Додатки до кредитного договору у вигляді додаткових угод за період з лютого по травень 2021 року ніколи не підписував, не погоджував та навіть не знав про їх наявність. Кошти сплачував на рахунок ТОВ «ФК «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» не тільки з власного рахунку, але й за допомогою терміналів, але квитанції надати не може, оскільки під час військових дій в 2022 році його (відповідача) квартира постраждала від обстрілів та була розграблена, куди поділись документи йому невідомо. Також матеріали справи не містять доказів, що особа позичальника була належним чином ідентифікована при його реєстрації в Інформаційно-телекомунікаційній системі відповідним електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису, а договір та додаткові договори взагалі не містять одноразовий ідентифікатор, якими повинні бути підписані. Тому просив у позові відмовити та застосувати строки позовної давності.

05 грудня 2024 року від представника позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, в якому він зазначив, що 09 лютого 2021 року за власного волевиявлення, із повним розумінням умов кридитування та усвідомленням рівня відповідальності, з використанням сервісу olineкредитування, відповідачем було подано заявку на отримання кредиту, дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті ТОВ «ФК «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», яка накладена електронним підписом відповідача одноразовим ідентифікатором. Позивач після укладення договору факторингу № 556/ФК-22, ніяких нарахувань щодо кредитної заборгованості не здійснював, а просить стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла перед первісним кредитором.

Судом встановлено, що 09 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 9, відповідного до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 7300 грн., строком на 30 календарних днів/а.с.48-58,85/.

13 березня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 були укладені додаткові угоди про зміну умов договору № 9 від 09 лютого 2021 року, датовані 13 березня 2021 року до 27 березня 2021 року, 26 березня 2021 року до 27 березня 2021 року, 11 квітня 2021 року до 25 квітня 2021 року, 25 квітня 2021 року до 25 квітня 2021 року, 09 травня 2021 року до 09 травня 2021 року, 28 травня 2021 року до 11 червня 2021 року, якими сторони змінювали дату повернення кредиту та розмір відсоткової ставки /а.с.63-74/.

05 вересня 2022 року було укладено договір факторингу № 556/ФК-22, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги до ОСОБА_1 /а.с.75-81,82,83/.

Згідно витягу з реєстру боржників від 05 вересня 2022 року до вказаного договору за ОСОБА_1 станом на час передачі права вимоги рахується заборгованість за договором про споживчий кредит становить 25 550 грн., з яких: 7300 грн. заборгованість за тілом кредиту, 18 250 грн. заборгованість за відсотками /а.с.110/.

Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Законом України «Про електроннукомерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами ст.11 Закону України «Про електроннукомерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електроннукомерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення статті 11 Закону України «Про електроннукомерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з абз. другим частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

З огляду на те, що факт підписання сторонами кредитного договору та отримання відповідачем грошових коштів відповідачем визнається, то суд вважає вказаний договір укладеним і що між сторонами досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов вказаного договору, який оформлено сторонами в електронній формі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За положеннями статтей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язани й повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між фінансовою установою та відповідачем кредитного договору дана фінансова установа надала позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі у визначені договором строк - протягом 30 днів, тобто до 11 березня 2021 року.

Таким чином, позикодавець відповідно до ст.1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування: до 11 березня 2021 року, після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, то заявлені ТОВ «Діджи Фінанс», як правонаступником позикодавця, вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування позикою за період з 12 березня 2021 року по 10 вересня 2021 року, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за вказаним кредитним договором у розмірі 2190 грн., відповідно до умов договору.

При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача на продовження строку кредитування за додатковими угодами від 13 березня 2021 року, 26 березня 2021 року, 11 квітня 2021 року, 25 квітня 2021 року, 9 травня 2021 року, 28 травня 2021 року, оскільки суду не надано доказів укладення даних угод сторонами та підписання їх, зокрема, відповідачем, що він заперечує.

Таким чином, з огляду на зазначене, суд вважає, що так як відповідач за умовами укладеного ним договору мав сплатити позивачу 9490 грн. (7300 грн. - сума кредиту, 2190 грн. - проценти) та сплатив згідно розрахунку позивача в період з 13 березня 2021 року по 28 травня 2021 року 6132 грн., то залишок його боргу складе 3358 грн. (9490 грн. - 6132 грн.).

Враховуючи викладене, оскільки відповідач умови вказаного кредитного договору належним чином не виконував, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінас» заборгованість за кредитним договором в розмірі 3358 грн.

Згідно із ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як позов ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 318,37 грн., виходячи з розрахунку: 3358 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 2422,40 грн. (сума сплаченого судового збору) 25 550 грн. (розмір заявлених позовних вимог), а також на відшкодування витрат по наданню правничої допомоги 394,28 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з загального розміру 3000 грн. (3358 грн. х 3000 грн. / 25550 грн.), що, на думку суду, відповідає ступеню складності справи, загального часу, витраченого адвокатом на підготовку та участь у розгляді даної справи (справа спрощеного провадження), співмірно розміру стягнутих сум.

Керуючись ст. 207, 526, 549, 551, 610, 611, 626, 627, 628, 638, 1048-1049, 1054, 1055, 1056-1 Цивільного кодексу України, суд, ст. 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю "Компані Інвест Фінанс" про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (код , 07405, Київська область, м. Бровари, вул. Київська, 243-А, а/с 897, IBAN: НОМЕР_2 в АТ «Сенс Банк», МФО: 300346) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 9 від 09 лютого 2021 року в розмірі 3358 (три тисячі триста п`ятдесят вісім) гривень.

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на відшкодування витрат по сплаті судового збору 318 грн (триста вісімнадцять) гривень 37 копійок і на відшкодування витрат на правничу допомогу 394 (триста дев`яносто чотири) гривні 28 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Головуючий-суддяА.Міланіч