ПОСТАНОВА

Іменем України

25 січня 2024 року м. Кропивницький

справа № 387/872/23

провадження № 22-ц/4809/134/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, Пенсійний фонд України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області та Пенсійного фонду України на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2023 року у складі головуючого судді Майстера І. П.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

16.05.2023 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області, Фонду соціального страхування України, в якому просила визнати дії Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області щодо звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП незаконними, скасувати наказ голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області про звільнення від 03.04.2023 №70-к та поновити її на роботі, виплатити середній заробіток за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 15.06.1995 ОСОБА_1 була прийнята на посаду головного спеціаліста виконавчої дирекції Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального страхування України, з 03.02.2021 - виконуюча обов`язки начальника Добровеличківського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області.

На підставі наказу голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Кіровоградській області про звільнення від 03.04.2023 ОСОБА_1 звільнено 18.04.2023 у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

Позивач вважає, що звільнення відбулося неправомірно оскільки, ні Пенсійним фондом України, ні його територіальними підрозділами, як правонаступниками, що визначені законом, не вчинено ніяких дій по продовженню її трудового договору, як того передбачає законодавство. Звільнення усіх працівників у зв`язку із скороченням чисельності та штату обмежило її права, передбачені п. 3 абзацу 2 ст. 42 КЗпП України, оскільки вона має більше 25 років стажу роботи у Фонді соціального страхування України (його територіальному підрозділі).

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області, Фонду соціального страхування України про визнання дій незаконними, скасування наказу про звільнення та виплату середнього заробітку.

Позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області, Фонду соціального страхування України про визнання дій незаконними, скасування наказу про звільнення та виплату середнього заробітку задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 03.04.2023 №70-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника Добровеличківського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Кіровоградській області.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області () на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 136275,07 гривень.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та в частині виплати ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка звільнена з роботи без законних підстав.

Суд зазначив, щозгідно наказу про звільнення ОСОБА_1 підставою звільнення є наказ №7-ОД від 16.01.2023 «Про скорочення чисельності штату працівників відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Кіровоградській області» та попередження про наступне звільнення від 20.01.2023, відповідно до попередження від 20.01.2023 позивача попередили про майбутнє звільнення у зв`язку зі скороченням штату, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

01.01.2023 набув чинності Закон України № 2620-IX «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого передбачається припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Частиною 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції Закону №2620-ІХ) передбачено, що Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Що може вважатися підставою звільнення позивача стала реорганізація управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

В матеріалах справи відсутні докази того, що з моменту вручення 20.01.2023 попередження про скорочення штату та до моменту звільнення, позивачу було запропоновано наявні вакансії.

Існування переліку вакантних посад, державної служби Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, які надав відповідач станом на 09.02.2023, 30.03.2023, 14.04.2023, не містять відомостей щодо подальшого доведення його змісту працівникам Добровеличківського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Кіровоградській області.

Окрім цього, відповідно до переліку вакантних посад у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області були наявні вакантні посади, які могли б бути запропоновані безпосередньо позивачці.

Суд дійшов висновку, що реорганізація (припинення) Управління відбулася шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, до якого перейшли всі права й обов`язки припиненої установи, голова комісії з реорганізації Управління повинна була запропонувати позивачу рівнозначну посаду або іншу роботу в установі - правонаступника. Позивачку не було працевлаштовано та не запропоновано іншої рівнозначної посади або іншого місця роботи чим порушено її права, тому вимога про визнання незаконним та скасування наказу звільнення позивача відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, її вимоги про поновлення на роботі є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Заробітна плата позивачки у лютому-березні 2023 року, що передували звільненню, становила 23040 грн та 30720 грн відповідно, що підтверджується копією довідки про доходи від 31.05.2023 № 383 Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області. Також у указаній довідці зазначається розмір середньоденної заробітної плати позивача 1250, 23 гривень. Середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача з 03.04.2023 по 31.08.2023 (день винесення рішення суду) включно дорівнює 136 275, 07 грн, з розрахунку: 109 робочий день * 1250, 23 гривень. Тому на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.04.2023 по 31.08.2023 в сумі 136 275,07 грн з утриманням з цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Відмовляючи у закритті провадження у справі, суд виходив з того, що звільнення позивачки з посади регламентовано виключно положеннями КЗпП України й спірні правовідносини не пов`язані із проходженням нею публічної служби, а випливають із трудових відносин, що виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства, посада позивачки не відноситься до посад публічної служби, оскільки призначення на посаду не передбачає проведення конкурсу в порядку, визначеному Законом України «Про державну службу», спір стосується права позивачки на працю та за своєю суттю і змістом є трудовим спором.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Судом не було окремо вирішено питання щодо закриття провадження у справі а відмовлено у його задоволенні у рішенні.

Не враховано норми Закону України "Про державну службу", який містить спеціальні норми, що мають бути застосовані при працевлаштуванні на державну службу.

Головне управління є суб`єктом владних повноважень і не могло бути визначено відповідачем у даній справі, позивач претендує на заняття вакантної посади державного службовця. Державна служба є публічною службою і справа повинна розглядатись за нормами Кодексу про адміністративне судочинство, так як позивач має намір набути статусу державного службовця, зайнявши посаду в органах Пенсійного Фонду України.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області є Пенсійний Фонд України.

Вважає помилковими висновки суду про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області є правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області через їх об`єднання внаслідок реорганізації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1471 внесено зміни до додатку 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 № 85 (далі - Постанова № 85), відповідно до якого гранична чисельність працівників апарату Пенсійного фонду України становить 302 працівника, у тому числі державних службовців - 302, гранична чисельність працівників територіальних органів Фонду - 24098, у тому числі державних службовців - 23229.

Основний штат працівників апарату Пенсійного фонду України та його територіальних органів складають посади державної служби, умови призначення (переведення, звільнення) на які визначаються Законом України від 10.12.2015 № 889 "Про державну службу» (далі - Закон № 889).

Згідно з додатком 2 до постанови правління ФСС України від 18.11.2021 № 35 "Про внесення змін до структури органів Фонду соціального страхування України та граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» гранична чисельність працівників ФСС України становила 4829 осіб. Посади працівників ФСС України, на відміну від посад працівників Пенсійного фонду, не належать до посад державної служби. На зазначених працівників поширюється законодавство про працю.

Обов`язок щодо застосування норм спеціального законодавства був неодноразово предметом розгляду у Верховному Суді.

Посилається на постанову Верховного Суду від 29.03.2023 (справа №380/6745/21), де зазначено, що за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби регулює Закон №889. Цим Законом визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (частина третя статті 5 Закону № 889).

Прийнявши рішення про припинення ФСС України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС України, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби у Фонді чи його територіальних управліннях.

Позивачка не мала статусу державного службовця на момент її звільнення 18.04.2023. Переведення працівників ФСС України на посади державної служби у Фонді чи його територіальних управліннях суперечить нормам Закону №889, про що роз`яснено в листі Міністерства економіки України № 4706-05/1622-03.

В силу положень пунктів 1 і 2 частини першої статті 41 Закону №889 без обов`язкового проведення конкурсу переведений може бути лише державний службовець:

- на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення;

- на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Таким чином, законодавством не передбачено переведення працівника, посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби.

Вважає наказ управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 03.04.2023 №70-к "Про звільнення ОСОБА_1 " є правомірним, законним і не підлягав скасуванню.

Вказує, що варто врахувати позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 16.01.2018 у справі № 519/160/16-ц, від 06.02.2018 у справі №696/985/15-ц, від 12.06.2019 у справі № 297/868/18, від 28.04.2021 у справі №373/2133/17, відповідно до яких суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає КзпП України, відповідно до статті 40 якого трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у визначених випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої цієї статті). Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Верховний Суд в постанові від 05.10.2020 у справі №451/1028/18 зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Також суд не звернув увагу на обставину, що позивачка не подавала до Головного управління документи для її працевлаштування.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України від 12.05.2015 № 389 "Про правовий режим воєнного стану у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад. Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

Інформація про оголошення добору на зайняття вакантних посад в головному управлінні була розміщена на офіційній сторінці головного управління 29.03.2023.

Громадяни, які виявили бажання прийняти участь у доборі персоналу на зайняття посад державної служби категорій "Б" та "В", мали можливість надіслати до головного управління резюме до 10.04.2023.

Правові підстави для переведення позивачки з посади, яка не віднесена до державної службу, на посаду державного службовця відсутні.

Відповідач вважає висновки суду, що спрощена процедура вступу на державну службу фактично дає підстави для переведення на державну службу з іншої посади, такими, що не відповідають нормам Закону України "Про державну службу".

Також зазначає, що згідно наказу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 03.04.2023 № 70-к "Про звільнення ОСОБА_1 " позивачку звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України 18.04.2023, проте суд розрахував середній заробіток за вимушений прогул з 03.04.2023 по 31.08.2023, тобто за більший період, що не відповідає наявним у матеріалах справи доказам.

Пенсійний фонд України подав до Кропивницького апеляційного суду заяву про приєднання до апеляційної скарги ГУ Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, у якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 06.12.2023 прийнято заяву Пенсійного фонду України про приєднання до апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2023 року.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 20 грудня 2023 року залучено до участі у справі правонаступника відповідачів Фонду соціального страхування України та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області - Пенсійний фонд України.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивачка подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідачів за довіреністю Блошенко О. О., яка підтримала доводи апеляційної скарги, позивачки, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Згідно записів трудової книжки позивачка ОСОБА_1 перебувала на посаді виконуючої обов`язки начальника Добровеличківського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області за строковим трудовим договором строком на 2 місяці та наказом від 03.06.2021 №92-К продовжено дію строку строкового трудового договору (а.с.6-12 т.1).

Перебування ОСОБА_1 на посаді виконуючої обов`язки начальника Добровеличківського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області доведено й інформацією у довідці від 31.05.2023 №383 (а.с.73 т.1).

Наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 16.01.2023 №9-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціальною сі рахування України» скорочено увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, з 18.04.2023 року (а.с.19 т.1).

Наказом управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області №7-ОД від 16.01.2023 «Про скорочення чисельності та штату працівників відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області» скорочено увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування Україниу Кіровоградській області з 18.04.2023 відповідно до переліку, зокрема Добровеличківське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області. Відділу по роботіз персоналом УВД ФССУ доручено довести до відома працівників усіх відділень цей наказ, подати до відповідного центру зайнятості інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, персонально попередити працівників про скорочення штату працівників та про наступне їх звільнення (а.с.22 т.1).

20.01.2023 в.о. начальника Добровеличкінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області Мартинову Я. В. попереджено про те, що з 18.04.2023 посада начальника Добровеличківського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області буде скорочена. Оскільки скороченню підлягає весь штат та чисельність працівників управління та відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області, інша робота в управлінні та відділеннях управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області Вам не пропонується. Згідно а нормами діючого законодавства України та роз`ясненням Міністерства економіки України від 13.01.2023 №4706-05/1622-03, повідомлено, що ні законодавством про працю, ні законодавством, що регулює порядок призначення на посади державної служби, не передбачено можливості переведення працівника, який працює за трудовим договором, на посаду державної служби до органу, приєднання до якого здійснюється внаслідок реорганізації. При звільненні, на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України буде виплачено вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку, відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України. Також роз`яснено, що згідно з частиною третьою статті 492 Кодексу законів про працю України є право, на власний розсуд, звернутися за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштуватися самостійно. Підписом ОСОБА_1 від 20.01.2023 підтверджено про отримання примірника цього попередження (а.с.13 т.1).

Наказом голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 03.04.2023 №70-К звільнено ОСОБА_1 18.04.2023 з посади начальника Добровеличківського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою зазначено: наказ від 16.01.2023 №7-ОД «Про скорочення чисельності штату працівників відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Кіровоградській області", попередження про наступне звільнення від 20.01.2023, лист погодження на звільнення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 28.03.2023 №403-09-1 (а.с.18 т.1).

Згідно витягів з реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців юридичну особу - Фонд соціального страхування України припинено 20.06.2023, юридичну особу - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області припинено 09.06.2023, правонаступником їх прав і обов`язків є Пенсійний фонд України (а.с.139 т.1, а.с.16-17 т.2).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК).

01 січня 2023 року набрав чинності Закон України від 21.09.2022 № 2620-ІХ Про внесення змін до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яким Закон України від 23.09.1999 № 1105-XIV Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон № 1105) викладено в новій редакції.

Пунктом 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1105 (в редакції Закону №2620, що діє з 01.01.2023) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

Рішення про припинення ФСС України, прийняте Верховною Радою України є чинним та у встановленому порядку неконституційним не визнавалося.

Пунктом 12 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1105 Верховна Рада України зобов`язала Кабінет Міністрів України:

- забезпечити передачу коштів Фонду соціального страхування України до Пенсійного фонду України;

- привести нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;

- забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом;

- забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону;

- забезпечити набрання чинності нормативно-правовими актами, зазначеними у підпунктах 2-4 цього пункту, одночасно з набранням чинності цим Законом тощо.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 №442 Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (далі - Постанова № 1442), зокрема:

- утворено комісію з реорганізації ФСС України та комісію з реорганізації управлінь виконавчої дирекції ФСС України (далі - управління ВД ФСС України);

- установлено, що до голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь ВД ФСС України на період до завершення їх реорганізації;

- зобов`язано голову комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України здійснити заходи з припинення Фонду та управлінь ВД ФСС України у чотиримісячний строк з дня набрання чинності Законом №2620.

Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення прав громадян на працю є правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 5-1 КЗпП України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Верховний Суд в постанові від 05.10.2020 у справі №451/1028/18 зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини шостої статті 36 КЗпП у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

У пункті а частини 2 статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року визначено, що тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Згідно до частини 2 пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при реорганізації підприємства або його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Отже, навіть при реорганізації підприємства допускається звільнення працівників, проте обов`язковою умовою для цього є скорочення чисельності або штату працівників.

У справі встановлено, що законодавцем в особі Верховної Ради України з 01 січня 2023 року припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України. При цьому відбулось скорочення усього штату та усієї чисельності працівників, визначених штатними розписами ВД ФССУ та управлінь ВД ФССУ в областях та м. Києві з 18.04.2023, у тому числі й посади, яку обіймала позивачка. Про наступне вивільнення позивачку попереджено більше ніж за 2 місяці, тобто у визначений законом строк.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при звільненні ОСОБА_1 дотримані норми трудового законодавства, а висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання дій відповідачів щодо звільнення із займаної посади неправомірними, наказу про звільнення незаконним, та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку помилковим. Оскільки всі посади управління ВД Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області підлягали скороченню, позивачка не могла бути переведена на іншу вакантну посаду у ВД Фонду ССУ, а також не мала права обійняти вакантну посаду в Пенсійному фонді України, де вакантними були лише посади державної служби.

Суд першої інстанції безпідставно зауважив про відсутність жодних заборон для переведення позивачки без проведення конкурсу у випадку реорганізації юридичної особи (працівники якої не є державними службовцями) на посаду державної служби до органу, приєднання якого здійснюється внаслідок реорганізації, і що роботодавець мав запропонувати позивачці рівнозначну посаду або іншу роботу в установі правонаступника.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну службу» (Закон № 889) державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону (п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 889).

Згідно із частинами першою та другою статті 21 Закону № 889 вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Прийнявши рішення про припинення ФСС України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС України, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях.

Частиною 5 статті 10 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад.

Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

Встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді, що не відноситься до посад державної служби, не подавала до ГУ Пенсійного фонду України заяви та необхідних документів для вирішення питання про призначення її на вакантні посади, а переведення її як працівника ФСС України на посаду державної служби в Управлінні, суперечить зазначеним нормам чинного законодавства.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи не знайшла свого об`єктивного підтвердження неправомірність звільнення позивачки, не встановлено підстав для її поновлення на роботі, роботодавцем було проведено розрахунок з позивачкою, доказів затримки розрахунку при звільненні не надано, тому вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також є безпідставними і не підлягають задоволенню.

Щодо підсудності (предметної юрисдикції) справи.

Пунктом першим частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.

Поняття публічної служби наведено у пункті 17 частини другої статті 4 КАС України діяльність на державних політичних посадах, у державних, колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах , служба в органах влади Автономної Республіки Крим ,органах місцевого самоврядування .

Статтею 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції до 01 січня 2023 року) визначено, що Фонд соціального страхування України є некомерційною самоврядною організацією.

Фонд, відповідно до норм вказаного закону, наділений контролюючими функціями та правами видання обов`язкових для страхувальників актів, тому спори за його участю та участі його робочих органів розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, указаний спір не є публічно правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який у спірних правовідносинах не здійснював владні управлінські функції, і, крім того, посада позивачки, з якої її було звільнено, а саме: виконуюча обов`язки начальника Добровеличківського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області, не відноситься до категорії державних службовців публічної служби. Вказана обставина підтверджується копією трудової книжки позивачки.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові

від 13 червня 2018 року у справі № 819/362/16, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня

2018 року у справі № 826/27224/15 під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

З урахуванням наведеного вище, спір про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області і Фонду соціального страхування України, правонаступником яких є Пенсійний фонд України, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2023 року у справі № 760/4638/23.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, Пенсійного фонду України, який є правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області і Фонду соціального страхування України, про визнання дій незаконними, скасування наказу про звільнення та виплату середнього заробітку.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, витрати на сплату судового збору необхідно компенсувати Головному управлінню Пенсійного фонду України у Кіровоградській області - в сумі 3654,50 грн та Пенсійному фонду України - у сумі 2923,62 грн за рахунок держави в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області та Пенсійного фонду України задовольнити.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, Пенсійного фонду України про визнання дій незаконними, скасування наказу про звільнення та виплату середнього заробітку - залишити без задоволення.

В порядку розподілу судових витрат компенсувати Головному управлінню Пенсійного фонду України у Кіровоградській області витрати на сплату судового збору в сумі 3654,50 грн за рахунок держави в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

В порядку розподілу судових витрат компенсувати Пенсійному фонду України витрати на сплату судового збору сумі 2923,62 грн за рахунок держави в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник