Справа № 953/6816/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2024 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді Муратової С.О.,
за участю секретаря - Драгана О.А.,
02.12.2022 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних та понесених інфляційних втрат нарахованих на суму простроченої заборгованості у розмірі 101392,25 грн., вирішити питання про розподіл судових витрат.
Банк виконав взяті ce6e зобов`язання за кредитним договорм № 490060822 в повному обсязі, надавши Позичальнику грошові кошти в розмірі та в строки визначенні договором. Натомість Позичальник, всупереч умовам кредитного договору допустив порушення умов кредитного договору у зв`язку з чим сформувалась заборгованість за кредитним договором.
Відповідно до договору від 25.05.2012, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», та договору від 15.06.2012, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк», право вимоги за кредитним договором №2006/0508/45-004 від 30.05.2008 належить ПАТ «Альфа-Банк».
11.09.2017 Апеляційним судом Харківської області змінено рішення Київського районного суду міста Харкова від 0310.2016 по справі № 640/5888/15-ц в частині задоволення позову щодо ОСОБА_1 та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" заборгованість по кредитному договору в сумі 521813 грн. 08 коп., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 89 633 грн. 90 грн. і по процентам 43 2179 грн. 18 коп.
26.09.2018 заборгованість за кредитним договором була частково погашена. Станом на 08.09.2022 рішення Київського районного суду м. Харкова від 03.10.2016 по справі № 640/5888/15-ц (з урахуванням змін встановлених Апеляційним судом Харківської області) в повному обсязі не виконано Залишок неоплаченої заборгованості становить 205071,95 гривень.
У зв`язку з тривалим невиконанням ОСОБА_1 грошового зобов`язання згідно з рішенням Київського районного суду міста Харкова від 03.10.2016 по справі № 640/5888/15-ц АТ «Альфа-Банк» набуло право вимагати від ОСОБА_1 сплати 3 (трьох) відсотків річних та понесених інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексом України.
Станом на 08.09.2022 сума 3 (трьох) відсотків річних та понесених інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України становить 101392,25 гривень.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2022, розгляд вказаної справи визначено судді Київського районного суду м. Харкова Муратовій С.О. (а.с. 24).
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 26.12.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою про стягнення суми 3% річних та понесених інфляційних втрат нарахованих на суму простроченої заборгованості; розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, із повідомленням сторін (а.с. 26).
27.02.2023 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Індутного-Шматько С.М. на позовну заяву, в якому він просив визнати поважними причини пропуску та поновити строк для подання відзиву; відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 59-67).
На обґрунтування відзиву зазначив, зокрема, що Ознайомившись зі змістом позовної заяви та додатків до неї, заперечую проти її задоволення у повному обсязі з наступних підстав. 30.05.2008 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2006/0508/45-004, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано грошові кошти у розмірі 58 500 дол. США для здійснення розрахунків по договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , зі строком кредитування до 30.05.2028.
Зі змісту позовної заяви та додатків до неї вбачається, що позивачем не додано копій договорів від 25.05.2012, від 15.06.2012. Також позивачем не зазначено про відсутність можливості надати докази, а отже навіть у разі їх подальшого подання вони не повинні прийматися судом відповідно до вимог ч. 8 ст. 83 ЦПК України. Зі змісту доданих до позову розрахунків суми 3% річних та суми інфляційних втрат вбачається, що їх підписано керівником з супроводження та стягнення кредитів ОСОБА_2 . Підпису відповідача розрахунки не містять. Вважає, що розрахунки заборгованості не можуть бути належними доказами, оскільки їх здійснені в односторонньому порядку, вони не містять формул їх складання, та до того ж у розрахунку 3% річних та інфляційних витрат вказаний індекс інфляції за відсутності посилання на докази його визначення. Відповідно до розрахунків позивача, базою нарахування 3 % річних та інфляційних втрат є сума 205 071,95 грн. Зі змісту таблиць вбачається, що відповідачем частково погашено заборгованість у розмірі 316 741,13 грн., однак не додано жодного документу, що підтверджує погашення заборгованості саме в цьому розмірі. Водночас, як вже було зазначено вище, у виконавчому провадженні реалізовано предмет іпотеки, що належав відповідачу за ціною 351 851,5 грн. та отримані кошти переведено приватним виконавцем на рахунок позивача.
Зазначає про відсутність правових підстав для стягнення 3% річних та інфляційних витрат після задоволення вимог шляхом продажу предмета іпотеки, невірні розрахунки із незрозумілою базою нарахування та джерелом визначення індексів інфляції, нарахування індексу інфляції на валютне зобов`язання, нарахування штрафних санкцій у період дії воєнного стану, відсутність належних доказів щодо права вимоги, вважаю, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
27.02.2023 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності, в якій він просив в порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України врахувати висновки Верховного Суду при розгляді заяви. В разі відступлення, зазначити підстави. Застосувати строк позовної давності до всіх позовних вимог та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 84-88).
На обґрунтування заяви відповідач зазначив, зокрема, що відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. Враховуючи норми ст. 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. 30.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2006/0508/45-004, відповідно до якого ОСОБА_1 надано грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 58 500 дол. США для здійснення розрахунків по Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 зі строком кредитування до 30.05.2028 року. У п. 8.5. кредитного договору № 2006/0508/45-004 від 30.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було зазначено наступне: "8.5. Сторони домовились, що строк позовної давності за будь-якими вимогами Банку, що виникають з цього Договору, встановлюється тривалістю три роки." В даному випадку порушення грошового зобов`язання було усунуто 06.09.2018 шляхом продажу предмета іпотеки та переведення коштів на рахунок позивача в рамках виконавчого провадження. Отже, днем початку відліку строку позовної давності є 10.09.2018 року та кінцевим строком для подання позову є 10.09.2021. Позивач звернувся з позовом про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 09.09.2019 року по 08.09.2022 лише у листопаді 2022 року, а отже з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.
21.03.2023 на електрону адресу суду надійшли письмові пояснення представника АТ «Сенс Банк» Стеценко М.В., в яких він просив задовольнити заявлені позовні вимоги про стягнення суми 3% річних та понесених інфляційних втрат нарахованих на суму простроченої заборгованості та стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» суму 3% річних та понесених інфляційних втрат нарахованих на суму простроченої заборгованості у розмірі 101392,25 гривень.
У відзиві на позовну заяву Представник Відповідача стверджує про наявність факту позасудового задоволення вимог іпотекодержателя та посилається на положення статті 36 Закону України «Про іпотеку». Проте дане твердження є помилковим та таким, що не заслуговує на увагу. Предмет іпотеки, яким забезпечувалось виконання зобов?язання за кредитним договором N? 2006/0508/45-004 було реалізовано в рамках виконавчого провадження N? 56351194 з примусового виконання рішення Апеляційного суду Харківської області по справі від 11.09.2017 по справі N? 640/5888/15-ц. Отже предмет іпотеки було реалізовано вже після звернення іпотекодержателя до суду для захисту свого порушеного права. А від так до спірних правовідносин не підлягає застосуванню положення статті 36 Закону України «Про іпотеку».
Представник Відповідача стверджує, що надані Позивачем розрахунок заявлених позовних вимог є невірним та помилковим. При цьому представником Відповідача не надано жодних достатніх доказів на підтвердження своєї, в тому числі не надано контррозрахунку до заявлених позовних вимог. Також представником Відповідача не надано жодних доказів щодо відсутності у Відповідача перед Позивачем невиконаного та простроченого грошового зобов?язання та не надано доказів повного виконання рішення Апеляційного суду Харківської області по справі від 11.09.2017 по справі N? 640/5888/15-ц. Посилання Представника Відповідача щодо того, що наданий Позивачем розрахунок заявлених позовних вимог та сама позовна заява не містить вказівок на застосування спеціального законодавства при розрахунку 3% річних та інфляційних втрат не заслуговує на увагу з огляду на відсутність будь-яких доказів, які вказували б на хибність та недостовірність наданого Позивачем розрахунку заборгованості.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.08.2023 клопотання АТ «СЕНС-БАНК» про зміну назви сторони задоволено; замінено назву позивача у цивільній справі №953/6816/22 за позовною заявою АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення суми 3% річних та понесених інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченої заборгованості, з АТ «Альфа-Банк» на правонаступника - АТ «Сенс Банк» (а.с. 146).
В судове засідання представник позивача АТ «Сенс Банк» не з?явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, 23.12.2024 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшла заява представника АТ «Сенс Банк» Кравцової С.М., в якій він просив судове засідання проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 204-205).
В судовому засіданні, в ході розгляду справи, відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Індутний-Шматько С.М. заперечували проти задоволення позовної заяви, з підстав, зазначених у відзиві.
В дане судове засідання відповідач та його представник не з?явилися, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи, на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшла клопотання представника відповідача адвоката Індутного -Шматько С.М., в якому він просив завершити розгляд справи без його участі та постановити рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та заяві про застосування строку позовної давності (а.с. 152).
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
30.05.2008 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2006/0508/45-004, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано грошові кошти у розмірі 58 500 дол. США для здійснення розрахунків по договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , зі строком кредитування до 30.05.2028 (а.с. 12-16).
30.05.2008 в рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 2006/0508/45-004 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 2006/0508/45-004-Z-1 (а.с. 72-74).
Згідно копії рішення Апеляційного суду Харківської області від 11.09.2017, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03.10.2016 у справі № 640/5888/15 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитом 1371388,58 грн., заборгованість за відсотками 465824,36 грн., пеню 106304,40 грн., загалом 1943517,34 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» витрати по сплаті судового збору у сумі 3644,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11.09.2017 апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Київського районного суду міста Харкова від 03.10.2016 в частині задоволення позову до ОСОБА_1 змінено.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Альфа-Банк" заборгованість по кредитному договору в сумі 521 813 грн. 08 коп., яка складається із заборгованості по тілу кредиту 89 633 грн. 90 грн. і по процентам 43 2179грн. 18 коп.; в іншій частині позову про стягнення заборгованості по тілу кредиту, процентам і пені відмовлено; рішення в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_4 в апеляційному порядку не переглядалось (а.с. 9-11).

26.09.2018 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. у виконавчому провадженні № 56351194, складено акт про реалізацію предмета іпотеки, відповідно до якого ціна продажу предмета іпотеки склала 370 370 грн. та складається з: гарантійного внеску 15 520 грн., додаткової винагороди 2998,5 грн., суми коштів за придбаний предмет іпотеки 351 851,5 грн. (а.с. 76).

17.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. у виконавчому провадженні № 56351194 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ПАТ «Альфа-Банк», у зв?язку з тим, що згідно протоколу проведення електронних торгів №359038, сформованого ДП «СЕТАМ» 06.09.2018, було реалізовано предмет іпотеки, що належить боржнику. Переможцем електронних торгів було перераховано у повному обсязі суму вартості придбаного майна. Окрім цього, боржнику на праві власності належала частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 . На даний час запис про право власності боржника на зазначену частину квартири, скасований. Іншого майна або коштів, на яке можливо звернути стягнення у боржника не виявлено (а.с. 77).

Згідно розрахунку вимог банку у зв?язку з неповернення ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором 206/0508/45-004 від 30.05.2008 за період з 09.09.2019 по 08.09.2022, заборгованість ОСОБА_1 становить 101398,25 грн., яка складається з: суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 18456,48 грн.; суми заборгованості за інфляційними витратами 82935,77 грн. (а.с. 8).

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.

Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

У постанові Верховного Суду від 18.02.2019 у справі № 910/21449/17 зазначено, що «4.11. У пункті 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 зауважено, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання визначена законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).

Отже, зміст правової позиції Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 5017/1987/2012).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зазначено, що «статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 (справа № 14-10цс18) та від 04.07.2018 (справа № 14-154цс18)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) зазначено, що «відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. […] Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Враховуючи виклдаене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення 3% річних та понесених інфляційних втрат нарахованих на суму простроченої заборгованості за ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Крім того, під час розгляду справи представником відповідача заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності.

Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність визначена статтею 258 ЦК України.

Як свідчать матеріали справи, датою звернення АТ «Сенс Банк» із даною позовною заявою є 02.12.2022 тобто під час дії військового стану. Ці обставини є загальновідомими та доказуванню не підлягають.

24.02.2022 строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні». В подальшому, відповідно до Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації.

На дату розгляду справи п. 19 викладений у наступній редакції: П.19. у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався, в тому числі станом на дату введення військового стану в Україні.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №679/1136/21.

Оскільки 17.03.2020 був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» №530-ІХ (Закон №530), який набирав чинності з дня його опублікування 17.03.2020, Законом України «Про торгово-промислові палати в Україні» карантин було визнано форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили), тому саме з 17.03.2020 має застосовуватися правило п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України щодо зупинення строків позовної давності.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеної у постанові від 24.05.2022 у справі №910/18489/20.

Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12.03.2020, на набрання чинності Законом України від 30.03.2020 №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину 02.04.2020, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення АТ «Сенс Банк» із даною позовною заявою 02.12.2022 та період нарахування останнім заборгованості, стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційних втрат за період з 09.09.2019 по 01.09.2022 заявлено позивачем в межах визначеного законодавством строку позовної давності.

Однак, звертаючись із позовом АТ «СЕНС БАНК» просив суд стягнути з ОСОБА_1 3% річних за період з 09.09.2019 по 08.09.2022 у розмірі 18456,48 грн, та інфляційні втрати за період 01.09.2019 по липень 2022 року у розмірі 82935,77 грн.

Згідно пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З урахуванням зазначеної норми закону, суд вважає, що в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України з ОСОБА_1 підлягає стягненню 3% річних у сумі 15742,79 грн за період з 09.09.2019 по 23.02.2022 та інфляційній втрати у розмірі 45637,44 грн за період з 01.09.2019 по 23.02.2022.

Позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період, починаючи з 24.02.2022, задоволенню не підлягають, як такі, що не відповідають закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно меморіального ордеру № від 11.10.2022 позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481,00 грн. (а.с. 7).

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (60,53%)- 1 501,75 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 128, 131, 141, 223, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 610, 611, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Сенс Банк» (, адреса для листування: 02094, м. Київ, проспект Юрія Гагаріна, буд. 23, а/с 57) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення суми 3% річних та понесених інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченої заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, б.1 Д, , рах. № НОМЕР_1 , МФО №305299) заборгованість у вигляді 3% річних та понесених інфляційних втрат нарахованих на суму простроченої заборгованості у розмірі 61380 (шістдесят одна тисяча триста вісімдесят) грн. 23 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, б.1 Д, , рах. № НОМЕР_1 , МФО №305299) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1501,75 грн. (одна тисяча п`ятсот одна гривня) 75 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua.

Позивач: Акціонерне товариство «Сенс Банк» (, адреса для листування: 02094, м. Київ, проспект Юрія Гагаріна, буд. 23, а/с 57).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Представник відповідача: адвокат Індутний-Шматько Станіслав Миколайович (адреса: 61007, м. Харків, просп. Архітектора Альошина, 6, оф. 212).

Суддя Муратова С.О.