Справа № 2-3372/11
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2024 місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Іванов А.П., за участю секретаря судового засідання Боти О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у заді суду в місті Ужгороді заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон,

встановив:

21.06.2024 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла заява ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

В обґрунтування заяви вказує, що як стало відомо 22.05.2024 йому ОСОБА_1 , під час перетину державного кордону України, ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 04.03.2015 накладено заборону у праві виїзду з України (рішення про відмову в перетині державного кордону України від НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ від 22.05.2024).

У зв`язку з такою забороною, він через адвоката (адвокатський запит від 28.05.2024 №1) звернувся Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області з проханням повідомити про стан повідомити на якій стадії знаходиться ВП 50549632 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу, виданого апеляційним судом Закарпатської області 01.08.2012 №2п-3372/11, повідомити які заходи примусового виконання рішення суду були накладені при виконанні ВП №50549632 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу у випадку, якщо ВП №50549632 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу закрито, закінчене чи знищене за строками зберігання, надати відповідну постанову, довідку, інформацію та повідомити чи всі заходи примусового виконання рішення суду, скасовано при закінченні виконавчого провадження №50549632.

На вказаний адвокатський запит отримана відповідь Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та листом від 04.06.2024 №8-50549632/24 повідомило наступне. 21.03.2016 на виконання до відділу надійшов виконавчий лист №2п-3372/11, виданий 01.08.2012 апеляційним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу 333739,14 грн., 2026909,04 грн. відсотків, 166 869,57 грн. штрафу, 1820 грн. судових витрат. Відомості по виконавчому провадженні занесені до Автоматизованої системи виконавчого провадження за №50549632. 21.03.2016 державним виконавцем, керуючись ст. ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 20.04.2016 державним виконавцем, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві (стан завершено). Одночасно повідомлено, що згідно з розділом XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджені наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить 3 роки, відтак надання копій вищезазначених постанов не вбачається можливим, однак, надано постанови, які містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження.

В подальшому було з`ясовано, що ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 04.03.2015 у справі №308/501/14 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 29.08.2014 скасовано та постановлено нову. Подання головного державного виконавця МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Плиска А.С. задоволено частково. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання боргових зобов`язань.

Крім того, листом від 19.06.2024 №2-3372/11/172/2024 Ужгородський міськрайонний суд повідомив, що згідно з матеріалами справи №2-3372/11 запитуваний адвокатом виконавчий лист був виданий представнику позивача, про що наявна відмітка в матеріалах справи. Інформація, чи поновлювався в рамках справи №2-3372/11 строк пред`явлення виконавчого листа до виконання та чи повертався такий виконавчий лист до суду, в матеріалах справи та в автоматизованій системі документообігу суду КП «ДЗ» не значиться.

Вважає, що тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон підлягає скасуванню, оскільки в даному випадку підставою для обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 слугувало те, що відносно останнього було відкрито виконавче провадження про стягнення з нього боргу на користь ОСОБА_2 . З наданими органом ДВС відомостями вказане виконавче провадження завершене.

На підставі наведеного, просить суд скасувати тимчасове обмеження у виїзді за кордон ОСОБА_1 , накладене ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 04.03.2015 у справі №308/501/14.

Заявник (боржник) та його представник, стягувач та представник органу державної виконавчої служби в дане судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про час і місце розгляду справи, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності на адресу суду не надходило.

За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися в судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні в РВ ДВС Ужгородського МРУЮ знаходилося виконавче провадження №505496632 з примусового виконання виконавчого листа №2п-3372/11, виданого 01.08.2012 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу 333739,14 грн., 2026909,04 грн. відсотків, 166869,57 грн. штрафу та 1820 грн. судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 04.03.2015 (справа №2п-3372/11) частково задоволено подання головного державного виконавця МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Плиски А.С. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання боргових зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (ч. 3 ст. 441 ЦПК України).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №331/8536/17, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення».

Підставою для обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 було те, що в нього виникла заборгованість перед ОСОБА_3 .

Листом начальника відділу Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04.06.2024 №8-50549632/24 повідомило, що 21.03.2016 на виконання до відділу надійшов виконавчий лист №2п-3372/11, виданий 01.08.2012 апеляційним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу 333739,14 грн., 2026909,04 грн. відсотків, 166 869,57 грн. штрафу, 1820 грн. судових витрат. Відомості по виконавчому провадженні занесені до Автоматизованої системи виконавчого провадження за №50549632. 21.03.2016 державним виконавцем, керуючись ст. ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 20.04.2016 державним виконавцем, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві (стан завершено). Одночасно повідомлено, що згідно з розділом XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджені наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить 3 роки, відтак надання копій вищезазначених постанов не вбачається можливим, однак, надано постанови, які містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження.

Встановлено, що постановою старшого державного виконавця РВ ДВС Ужгородського МРУЮ від 21.03.2016 відкрито виконавче провадження №505496632 з примусового виконання виконавчого листа №2п-3372/11, виданого 01.08.2012 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області.

Постановою старшого державного виконавця РВ ДВС Ужгородського МРУЮ від 20.04.2016 виконавчий лист №2п-3372/11, виданий 01.08.2012 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»

Згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження №505496632 завершено.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що станом на день розгляду судом заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження виїзду за кордон, виконавче провадження № 54424154 завершено.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю вчасною. При чому згідно з ч. 3 зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу /рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії» (Luordov. Italy), скарга №32190/96, § 96, рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlikv. Hungary), скарга № 41463/02, § 35, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (згадуване вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 124 і згадуване вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик проти Угорщини», § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 р. за справою «Сіссаніс проти Румунії», скарга №23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвені ДеМейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), § 60).

Таким чином, на сьогоднішній день, зважаючи на відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 встановлена судом заборона виїзду за межі України не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких спрямоване зазначене обмеження. До того ж, обмеження свободи пересування продовжується вже протягом тривалого часу та є порушенням права особи на вільне пересування.

Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено лише законом.

Згідно зі ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом».

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» №3857-ХІІ від 21 січня 1994 року, із змінами та доповненнями (далі Закон №3857-ХІІ). Статтею 6 цього Закону встановлені підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону №3857-ХІІ право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Зміст норм Закону України «Про виконавче провадження» передбачає юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, відповідно до положень ст. 441 ЦПК України.

Згідно з ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасово обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» громадян України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; якщо щодо нього подано цивільний позов до суду до закінчення провадження у справі (п. 8).

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви та скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , встановлене ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 04.03.2015.

Керуючись ст. ст. 258, 260, 269, 353, 441 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, РНОКПП НОМЕР_2 , встановлене ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 04.03.2015.

Копію ухвали суду направити для виконання до Адміністрації Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601; e-mail: ).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи апеляційним судом, якщо ухвалу не скасовано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов