ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/4179/23 Головуючий суддя І інстанції Сітало А. К.
Провадження № 22-ц/818/2110/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: надання послуг
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 08 лютого 2024 року, по цивільній справі №644/4179/23, за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року КП «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовною заявою в якій просило стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.08.2016 року по 23.02.2022 року в розмірі 40179,29 грн.; інфляційні втрати в розмірі 2798,67 грн.; 3 % річних в сумі 392,14 грн., а всього стягнути 43370,10 грн., та покласти судові витрати по сплаті судового збору на відповідачів.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачі зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_1 з централізованою системою опалення, та являються споживачами послуг, які надаються КП «Харківські теплові мережі», отримують та користуються послугами опалення та гарячого водопостачання, але за отримані послуги в повному обсязі не сплачують, що привело до утворення заборгованості.

В позовній заяві зазначено, що за період з 01.08.2016 року по 23.02.2022 року відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка за вказаний період складає 40179,29 грн.

У письмовому відзиві на позовну заяву відповідачі у обґрунтування своїх заперечень, зазначають, що за період з 01.11.2021 року по 23.02.2022 року заборгованість за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних ними сплачена в розмірі 13337,47 грн., що підтверджується квитанцією, яка є додатком до відзиву. В частині заборгованості за інший період відповідачі просять застосувати строки позовної давності.

Після подання відзиву на позов від представника позивача КП «Харківські теплові мережі» - Борисенко І.А. 25.01.2024 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог в якій представником позивача зазначено, що 19.07.2023 року відповідачем сплачено на користь КП «Харківські теплові мережі» за отримані послуги з теплопостачання без визначення період суму боргу в розмірі 13337,47 грн. За заявою відповідачів КП «Харківські теплові мережі» вказані кошти зараховані за період з листопада 2021 року по лютий 2022 року з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до позовних вимог.

Враховуючи сплачену відповідачами суму боргу з урахуванням уточненої суми позовних вимог, з відповідачів підлягає стягнення сума заборгованості на користь позивача в межах строку позовної давності за період з 01.12.2017 року по 23.02.2022 року в розмірі 23969,64 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2024 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.12.2017 року по 23.02.2022 року в розмірі 23969,64 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2684,00 грн., в дольовому співвідношенні по 671,00 грн. з кожного з відповідачів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідачі в апеляційній скарзі просять рішення скасувати повністю та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що відповідача не було належним чином повідомлено про розгляд справи за вищевказаним позовом, у зв`язку з чим він був позбавлений законного права на захист своїх цивільних прав та інтересів.

Вказали, що за період з 01.11.2021 року по 23.02.2022 року заборгованість за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних ними сплачена в розмірі 13337,47 грн., що підтверджується квитанцією, яка є додатком до відзиву. В частині заборгованості за інший період відповідачі просять застосувати строки позовної давності.

Зазначили, що позивачем не були зараховані кошти 13337,47 грн у повному обсязі. У розрахунку доданому до уточненої позовної заяви від 12.10.23023 а.с.72-76 розмір оплати 19.07.2023 13308,07 грн (а.с.91-95), а не 13337,47 грн та зняття 31.08.2023 з оплати 3190,81 грн без зазначення послуг, за які вони знімаються. У розрахунках до уточнених позовних вимог від 07.12.2023 та 25.01.2024 містяться дані про надходження 19.07.2023 та оплати лише 10117,26, а не як раніше 13308,07 грн, та не 13337,47 грн, та зарахування цих коштів на оплату за період 11.2021 по 02.2022, а різниця між (13337,47-13308,07)=29,40 грн, взагалі перетворилася на заборгованість за теплопостачання за лютий 2022 року, що свідчить про недобросовісність дій позивача. Вважають таку заборгованість штучно створеною.

Вказали, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки задовольнив за період по 28.02.2022, а не по 23.02.2022 (2622,78/28)=93,70 грн за 1 день цього місяця. Навіть якщо вважати, що відповідачами сплачено 2593,38+93,70=2687,08, то боргу немає станом на 23.02.2022.

Зазначили, що копію уточнених позовних вимог та доданих до них документів від 25.01.2024 вони не отримували, у переліку додатків вказаного уточнення відсутні документи що підтверджують надіслання цих документів відповідачам (а.с.118).Відповідачі дізнались про наявність такого уточнення 18.03.2024 після ознайомлення відповідачем ОСОБА_2 з матеріалами справи (а.с.128).Відповідачі були позбавлені подати свої заперечення та подати відповідні докази. Вказали, що позивач надсилав відповідачам одні рахунки, а до суду надавав інші, що викликає сумніви у наданих розрахунках.

Зауважили, що про судове засідання призначене судом на 08.02.2024 не були повідомлені, та згідно матеріалів справи відсутні відомості про їх отримання відповідачами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 просить суд рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2023 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, матеріали справи розглянуті судом всебічно та неупереджено.

За змістом ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 11 ЦК України, ст.ст. 68, 162 ЖК України, Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМ України від 08.10.1992р. № 572, п. 18 Правил надання послуг по централізованому опаленню, постачанню холодної і гарячої води і водовідведення, затв. Постановою КМ України від 21.07.2005 № 630 (діяли до 01.05.2022), Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМ України від 21.08.2018 № 830 внаслідок реєстрації постійного місця проживання відповідачів у квартирі, до якої позивач надає відповідні послуги з центрального опалення та постачання гарячої води теплопостачання, - вони зобов`язані за них своєчасно сплачувати. Позивач щомісячно надсилає відповідачам рахунки за надані послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води, технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньо будинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води з зазначенням поточних та попередніх показань приладу обліку теплової енергії, різниці цих показань, затверджених норм споживання, розміру тарифу, поточного платежу та усієї суми заборгованості.

19.07.2023 відповідачі сплатили на користь позивача 13337,47 грн. за отримані послуги з теплопостачання без зазначення періоду, вказавши наступне; «теплопостачання від ОСОБА_2 , о/р НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ). Позивач після цього діяв як власник цих коштів і на свій розсуд зарахував їх у рахунок погашення боргу відповідачів за попередній період. Надалі, за заявою відповідачів вказані кошти були зараховані в рахунок погашення боргу за опалення та гарячу воду за період з листопада 2021 року по лютий 2022 року, інфляційні втрати та 3% річних відповідно до позовних вимог, та внаслідок цього позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути заборгованість в межах строку позовної давності з 01.12.2015 по 23.02.2022 на суму 23969,64 грн.

Вважає, що строк позовної давності за період з 12 березня 2017 року закінчувався 12 березня 2020 року, з урахуванням запровадження в Україні карантину до 30 червня 2023 року, що на цей строк зупинило перебіг строків позовної давності, визначених статтею 257 ЦК України, то період заборгованості з 12 березня 2017 по 23 лютого 2022 року не виходить поза межі строків позовної давності.

Законність нарахування інфляційних втрат позивача від несплати за надані послуги підтверджується нормою ст. 625 ЦК України та правовими висновками Верховного Суду у справах № 924/534/19, 920/710/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 904/3546/19).

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить, 23969,64 гривень. тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з 12 березня 2020 року з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) запроваджено карантин, та строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжені на строк дії такого карантину, тому позовні вимоги за період з грудня 2017 року заявлені в межах строку позовної давності.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення скасувати з безумовних підстав, з ухваленням нового рішення суду по суті позову.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач в своїй апеляційній скарзі зазначає про порушення норм процесуального права, не повідомлення його належним чином про розгляд даної справи.

Згідно з п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У зв`язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно ч.2 ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно ж ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; 2)день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3)день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4)день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Доводи скарги про те, що суд належним чином не повідомив відповідачів про розгляд цієї справи на 08.02.2024 знайшли своє підтвердження. Так, ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 03.07.2023 було відкрито провадження у цивільній справі за цим позовом, розгляд справи призначений до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін на 27.07.2023 об 14-00 годині. Встановлений відповідачу строк для подання відзиву, який має відповідати вимогам ст.ст. 178, 191 ЦПК України 5 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду (а.с.12).

Згідно відмітки на поштовому конверті копія згаданої ухвали, позовної заяви з додатками, судової повістки судом були вручені відповідачам ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с.13,14). Конвенти з кореспонденцією направленої відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повернулася до суду із відміткою за закінченням строку зберігання (а.с. 24,25).

20.07.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву підписаний всіма відповідачами (а.с.16-17).

Розгляд справи 27.07.2023 не відбувся і розгляд справи було відкладено на 24.08.2023.Відповідачам були направлені судові повістки однак ними не були отримані (а.с.34-38).

11.08.2023 на адресу суду надійшли додаткові пояснення від КП «ХТМ».

23.08.2023 на адресу суду надійшли додаткові пояснення від відповідача ОСОБА_2 .

Розгляд справи 24.08.2023 не відбувся і розгляд справи було відкладено на 26.10.2023 Відповідачам були направлені судові повістки однак ними не були отримані (а.с.100-103).

25.08.2023 на адресу суду надійшли додаткові пояснення від відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

12.10.2023 на адресу суду надійшли додаткові пояснення від відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

13.10.2023 позивач подав до суду уточнення позовних вимог, які були направлені на адресу відповідачів.(а.с.72-75).

17.10.2023 на адресу суду надійшли додаткові пояснення від відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

23.10.2023 на адресу суду надійшли додаткові пояснення від відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Розгляд справи 26.10.2023 не відбувся і розгляд справи було відкладено на 11.12.2023. Судову повістку отримала тільки ОСОБА_2 , (а.с.109), інші відповідачі не отримали (а.с.110-112).

07.12.2023 позивач подав до суду уточнення позовних вимог, які були направлені на адресу відповідачів.(а.с.113-115).

Розгляд справи 11.12.2023 не відбувся і розгляд справи було відкладено на 08.02.2024.

Матеріали справи не містять вручених відповідачам судових повісток або повернутих без вручення на вказану дату.

25.01.2024 позивач подав до суду уточнення позовних вимог, які не були направлені на адресу відповідачів.

Отже, матеріали справи не містять доказів вручення відповідачам судової повістки про призначення справи до розгляду на 08.02.2024, що не відповідає ч.5 ст.128 ЦПК України, згідно якої судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеними доводи скарги, що відповідачі не отримували з суду першої інстанції повідомлень про розгляд справи призначений на 08.02.2024 та не отримували останніх уточнень позовних вимог від 25.01.2024, у зв`язку з чим не були належним чином повідомлені про розгляд справи судом першої інстанції.

Відтак, в результаті порушення процесуального порядку повідомлення відповідача про розгляд цієї справи судом та надсиланням згаданих процесуальних документів, - порушив право відповідачів на доступ до суду, яке має бути поновлене в суді апеляційної інстанції, зокрема шляхом скасування рішення суду з передбачених п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України безумовних підстав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідача, без обов`язкового належного повідомлення його про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції, на підставі п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі по суті позовних вимог.

При ухваленні нового судового рішення по суті спору апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Стаття 543 ЦК України передбачає. що в разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсягу як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Пунктом 1 статті 7 Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

При цьому, такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частин 1, 3 статті 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК України.

Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц (провадження № 61-14819 св 20), 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц (провадження № 61-20523св19), 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17 (провадження № 61-13603св19).

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Згідно умов договору КП ХТМ бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором. Теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до договору в гарячій воді на такі потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального сезону; гаряче водопостачання протягом року; кондиціювання повітря по мірі необхідності та наявності технічної можливості.

Приєднання об`єктів до систем теплопостачання проводиться у встановленому законодавством порядку. Підключення споживачів в опалювальному сезоні здійснюється: для об`єктів з індивідуальним тепловим вводом на підставі письмового замовлення споживача в установленому порядку теплопостачальною організацією; для об`єктів з єдиною системою теплопостачання на підставі рішення органів місцевого самоврядування про початок опалювального сезону, згідно з затвердженим графіком. Самовільне підключення об`єктів теплоспоживання не припустимо.

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій або в іншій формі, яка не суперечить чинному законодавству України, відповідно до встановлених органами місцевого самоврядування тарифів, діючих на період постачання теплової енергії, та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії, а при їх відсутності - виконаних розрахунків відповідно до теплових навантажень.

Крім оплати теплової енергії за тарифом, споживач відшкодовує теплопостачальній організації витрати, пов`язані з неповерненням теплоносія (витоку), виходячи з планової собівартості одержаної води від постачальника та її хімочищення, або знесолення, яка приймається як собівартість в середньому по всім джерелам теплової енергії теплопостачальної організації.

Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, щовідповідачі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 з централізованою системою опалення та теплопостачання, надання послуг в даному будинку здійснює КП «Харківські теплові мережі», що підтверджується матеріалами справи та не спростовується відповідачами, які є споживачами комунальних послуг.

Позивач надав відповідачам послуги з централізованого теплопостачання у заявлений у позові період часу. Особистий рахунок № НОМЕР_2 (ЖЕД 142) відкритий на ім`я ОСОБА_1 , який постійно мешкає разом з іншими відповідачами та вони мають зареєстроване місце проживання у квартирі, да якої позивач надає послуги з централізованого теплопостачання за вказаним адресом реєстрації їх постійного місця проживання. Відповідачі не надали до суду доказів на спростування цих обставин.

Письмовий договір про надання послуг між КП «Харківські теплові мережі» та відповідачами не укладався, але послуги з централізованого опалення відповідачам фактично надавалась позивачем, вказаний факт сторонами не спростовувався. Таким чином, між сторонами наявні фактичні договірні відносини, а тому відповідно до ст. 11 ЦК України між сторонами виникли цивільні права та обов`язки по сплаті за надані позивачем послуги.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

У відповідності до затверджених тарифів позивач щомісячно виставляв відповідачам рахунки на оплату послуг, однак відповідачі не виконували належним чином свої обов`язки зі своєчасного внесення в повному обсязі плати за отримані комунальні послуги, що призвело до утворення заборгованості.

Доказів щодо звернення відповідачів в установленому законодавством порядку до позивача з претензіями щодо надання чи ненадання вказаних житлово комунальних послуг у матеріалах справи відсутні.

Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З викладеного вище вбачається, що відповідачі будучи зобов`язаними своєчасно сплачувати плату за отримані послуги, в односторонньому порядку припинили виконувати взяті на себе зобов`язання, не погашають заборгованість добровільно.

Представник позивача в своїй заяві про уточнення позовних вимог від 25.01.2024, посилається на те, що в межах строку позовної давності відповідачі мають заборгованість перед позивачем за період з 01.12.2017 року по 23.02.2022 року в розмірі 23969,64 грн., що підтверджується відомістю про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежів, яку долучено до заяви.

Щодо часткового визнання боргу відповідачем в межах трирічного строку позовної давності, судова колегія зазначає наступне.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами) було запроваджено карантин на всій території України з 12 березня 2020 року. У подальшому термін дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України.

При цьому, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 року № 540-IX було внесено зміни до законодавчих актів та зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Судом встановлено, що КП «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовною заявою 27.06.2023 року.

В останній уточненій позовній заяві від 25.01.2024 міститься вимога про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги за період з 01.12.2017 року по 23.02.2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦПК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Враховуючи те, що строк позовної давності за період з 12 березня 2017 року закінчувався 12 березня 2020 року, а також запровадження на всій території України карантину до 30 червня 2023 року, а під час дії карантину строки, визначені ст.257 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, отже період заборгованості 01.12.2017 року по 23.02.2022 року не виходить за межі позовної давності.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи, що відповідачі будучи зобов`язаними своєчасно сплачувати плату за отриманні послуги, в односторонньому порядку припинили виконувати взяті на себе зобов`язання, не погашають заборгованість добровільно, отже позов підлягає задоволенню в межах строку позовної давності за період з 01.12.2017 року по 23.02.2022 року в розмірі 23969,64 грн.

Згідно з п.18 Правил № 630 розрахунковим періодом послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем.

При цьому, розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідачів, визначено судом правильно з урахуванням того, що предметом спору є заборгованість зі сплати комунальних послуг, які оплачуються щомісячно, у наступному місяці за попередній. Судом першої інстанції стягнуто заборгованість за період з 01.12.2017 року по 23.02.2022 року в розмірі 23969,64 грн. Тому, доводи скарги про те, що позивачем не вірно вказаний період, а суд вийшов за межі та стягнув заборгованість по 28.02.2022, колегія суддів відхиляє.

Посилання відповідача на неправомірний розрахунок заборгованості визначений позивачем є безпідставним та необґрунтованим, адже в силу вимог ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, жодних власних розрахунків відповідач суду не надав, також не було надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті комунальних послуг або ж доказів на погашення заборгованості, яка утворилася в зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати наданих житлово-комунальних послуг.

Аргументи скарги про те, що позивачем не були зараховані кошти 13337,47 грн у повному обсязі на погашення заборгованості, спростовуються матеріалами справи, цей платіж був врахований позивачем у своїх уточнених розрахунках (а.с.26-33, 68).

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що в наданій позивачем відомості детально відображено нарахування з наведенням даних про опалювальну площу і діючий тариф, обсяги споживання послуг, оплати споживача, а тому даний доказ є належним, допустимим та відповідає нормам ст.ст.76 - 81, 95 ЦПК України та встановлює споживання відповідачами таких послуг у вказаному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні запереченням відповідача проти позовних вимог в даній частині, зводяться до незгоди з рішенням суду в цій частині, яка під час розгляду справи судом першої інстанції була достатньо перевірена, а висновки суду базуються на матеріалах справи і аргументовані нормами закону.

Установивши, що відповідачі фактично отримували житлово-комунальні послуги, проте належним чином не виконували своїх обов`язків щодо оплати наданих Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» послуг, внаслідок чого у них утворилась заборгованість, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в межах строку позовної давності з урахуванням його продовження на час карантину.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання позовної заяви в 2023 році позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 грн. (а.с.2), отже, з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача, документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2684,00 грн., в дольовому співвідношенні по 671,00 грн. з кожного з відповідачів.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 08 лютого 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.12.2017 року по 23.02.2022 року в розмірі 23969,64 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2684,00 грн., по 671,00 грн. з кожного з відповідачів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено 10 липня 2024 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді Ю.М.Мальований.

Н.П. Пилипчук.