Справа № 358/14/24 Провадження № 2/358/5/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2024 року м. Богуслав

Суддя Богуславського районного суду Київської області Лебединець Г.С., розглянув в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід судді Лебединець Г.С. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

02.01.2023 до Богуславського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою суду вказану заяву залишено без руху на наданий строк для усунення недоліків.

08.02.2024 в суд надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Лебединець Г.С. від розгляду даної справи. Заява вмотивована тим, що на переконання заявника, наявні обставини, що викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності судді. Так, заявник зазначає, що за повідомленням відповідача ОСОБА_2 , «він годує смачними піцами працівників суду, а тому вони приймуть рішення за її позовом у вказаній справі на його користь». На переконання заявника, в ухвалі суду про залишення позову без руху відображена інформація, яка не відповідає дійсності та можливо служить підставою для блокування поновлення її порушених прав. Заявник зазначає, що «суддею Лебединець Г.С. саботовано покладені обов`язки щодо своєчасного, об`єктивного розгляду справи та поновленні громадянина у правах. А від так, вона безальтернативно не довіряє слухати вказану справу суддею Лебединець Г.С. В сукупності, мотиви судді, поведінка судді на підготовчому судовому засіданні, відношення судді до сторони позивача та відповідача різко різниться, а тому є очевидним факт, що суддя Лебединець Г.С. не може розглядати дану справу не лише із наведених вище мотивів, а також із гарантій, визначених у рішеннях ЄСПЛ у справах «Микаллеф проти Мальти» та «Мезнарич проти Хорватії», що кожний СУДДЯ, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості, ЗОБОВ`ЯЗАНИЙ ВИЙТИ З ПРОЦЕСУ». З цих підстав просить відвести від участі у розгляді справи суддю Лебединець Г.С.; у разі відмови у задоволенні заяви про відвід судді Лебединець Г.С. - просить останню заявити самовідвід.

Вивчив обґрунтування заяви про відвід, суд приходить до наступного висновку.

Згідно частини 1 статті 33 ЦПК України визначення судді для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених у частині другій статті 14 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.

Відповідно до статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Згідно статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід учасниками справи.

Стаття 40 ЦПК України визначає, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Встановлено, що заява про відвід судді зареєстрована 08.02.2024. Судове засідання по справі не проводилося, оскільки провадження не відкрито. Ухвала про усунення недоліків винесена 24.01.2024 та отримана заявником 31.01.2024 (згідно із роздруківки з ЄДРСР, долученої до заяви від 31.01.2024 на ухвалу суду від 24.01.2024). Строк для усунення недоліків встановлений - 10 днів з дня отримання ухвали.

Оскільки процесуальний строк для усунення недоліків не закінчився, заяву про відвід судді передано на розгляд головуючому судді у справі Лебединець Г.С.

По суті заяви про відвід, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2.1, 2.3 Бангалорських принципів поведінки судді, при виконанні своїх обов`язків суддя вільний від будь-яких схильностей, упередженості чи забобонів. Суддя по можливості обмежує себе у здійсненні дій, що можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та виносити рішення у справах.

У рішенні від 15 липня 2005 року у справі ж «Межнаріч проти Хорватії», на яке посилається заявник ОСОБА_1 , ЄСПЛ звернув увагу на те, що «слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості.

Крім того, в рішенні ЄСПЛ «Мироненко і Мартенко проти України», зокрема у п. 66, зазначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися, для цілей п.1 ст.6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії» та «Веттштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).

Аналізуючи підстави для відводу, суд приходить висновку про необгрунтованість заявленого відводу, оскільки доводи заявника містять незгоду із процесуальними рішеннями судді - ухвалою суду про відмову у витребування доказу та залишення позову без руху. Вказана ухвала не зобов`язує позивача особисто доставляти адвокатські запити, а лише констатує факт, що позивачем не доведено об`єктивної неможливості надати письмовій доказ, тобто не доведено, що нею здійснені всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання доказу.

Суд зазначає, що прийняття рішень, які можуть викликати незадоволення однієї зі сторін, не є ознакою упередженості. Прийняття таких рішень має відбуватися відповідно до принципів судочинства та з урахуванням усіх вимог, що висуваються до судового рішення. Суддя при прийнятті рішення має врахувати усі обставини справи та дослідити усі докази (Рішення у справі Jasiсski проти Польщі від 20 грудня 2005 року, заява № 30865/96, параграфи 54-58).

Також, твердження заявника про наявність гастрономічних вподобань працівників суду не є підставою для відводу та самовідводу від розгляду справи, оскільки основним джерелом енергії для організму людини є їжа.

Крім того, твердження заявника, що «поведінка судді на підготовчому судовому засіданні, відношення судді до сторони позивача та відповідача різко різниться» не відповідає дійсності, оскільки провадження по справі не відкрито та підготовче судове засідання не проводилося.

Щодо доводів заявника про те, що відображена в ухвалі суду про залишення позову без руху інформація не відповідає дійсності та можливо служить підставою для блокування поновлення її порушених прав, суд зазначає наступне.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28.10.1998р. та "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Суд зазначає, що залишення позову без руху не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не позбавляє права на доступ до суду в разі виправлення всіх недолків, зазначених в ухвалі протягом встановленого строку.

На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку про неогрунтованість заявленого відводу.

Підстав для заявлення самовідводу не вбачаю з урахуванням зазначених вище мотивів.

У зв`язку із тим, що суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, в порядку ч.3 ст.40 ЦПК України, заява про відвід має бути передана для визначення судді в порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України, для подальшого розгляду заяви про відвід.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 33, 36, 37, 40, 258, 260, 261 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати заявлений ОСОБА_1 відвід головуючого судді Лебединець Г.С. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - необґрунтованим.

Передати заяву ОСОБА_1 про відвід судді Лебединець Г.С. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя до канцелярії суду, для визначення судді в порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий: суддя Г. С. Лебединець