Справа №: 213/3111/24
Провадження № 2/148/733/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року Тульчинський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Дамчука О.О

секретаря Носулько К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному порядку з повідомленням сторін в м. Тульчині цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що 14.02.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачкою за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено електронний договір № 5540476 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно умов кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 13400,00 грн; строк кредиту 360 днів; дата повернення кредиту (09.02.2023) вказується в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, що є додатком № 1 до договору. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 13400,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку останньої, яку та вказала під час оформлення договору. 09.02.2023 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. 12.03.2022 за ініціативою ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» в індивідуальному порядку було здійснено часткове списання нарахованих процентів у сумі 400,92 грн. 13.03.2022 відповідачкою було здійснено оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 625,72 грн. У період з 25.02.2022 по 30.04.2022 за ініціативою банку, в зв`язку з введенням воєнного стану та з метою врегулювання кредитних правовідносин з клієнтами, зменшення їх фінансового навантаження ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було прийнято рішення про надання відповідачу кредитних канікул, тобто було призупинено нарахування процентів за користування кредитними коштами. У подальшому, оскільки зобов`язання за кредитним договором не виконувалось відповідачкою, в межах строку договору з 01.05.2022 по 12.09.2022 первісним кредитором було здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, відповідно до умов договору. 07.06.2022 відповідачкою знову було здійснено часткову оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 260,00 грн. З 13.09.2022 по 11.11.2022 позивачем в межах строку договору було нараховані проценти за 60 календарних днів за стандартною процентною ставкою. 25.09.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 25.09/23-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» право грошової вимоги за даним кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги відповідачку було повідомлено шляхом направлення електронного листа на зазначену у договорі електронну адресу відповідачки. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, станом на день звернення до суду, остання має заборгованість у сумі 65138,70 грн, з яких 13400,00 грн сума кредиту; 51738,70 грн сума відсотків за користування кредитом; судові витрати в розмірі 2422,40 грн судового збору та 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

07.10.2024 через систему «Електронний суд» надійшов відзив, у якому представниця відповідачки адвокат Сікорська І.С. (а.с.112-116) зазначила, що позивачем не долучені первинні бухгалтерські документи по кредитному договору, що підтверджують факт здійснення переказу на розрахунковий рахунок відповідачки суми кредиту, відсутнє клопотання про витребування доказів та лист складений ТОВ «ФК КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» є неналежним доказом перерахування коштів на рахунок відповідачки. Також посилаючись на правову позицію викладену в Постанові КЦС ВС від 21.11.2019 по справі № 621/74/19, зазначила що належні та допустимі розрахунки заборгованості позивачем ненадані. Зауважила, що позивачем до матеріалів позову не доданий реєстр прав грошових вимог та акт прийму передачі, які б підтверджували перехід до фактора прав вимоги до відповідачки, а відтак заперечує право позивача на пред`явлення даного позову. Зауважує, що позивачем не надано доказів видачі відповідачці одноразового ідентифікатора, якім здійснено підписання кредитного договору, а тому підписані ним документи не можуть вважатись достовірними доказами укладання відповідного договору. До того ж, просить визнати 10000,00 грн судових витрат на правничу допомогу неспівмірними складності справи, оскільки категорія справи є нескладною, позовна заява складається із 5 аркушів та є типовою, а тому адвокат не міг готувати її 5 годин. Просить суд відмовити у задоволенні позову та розглянути справу без участі сторони відповідача.

08.10.2024 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.117-137) у якій останній посилається на те, що електронний договір укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ЗУ «Про електронну комерцію», у судовому порядку не визнаний не чинним, а тому за правовими наслідками вважається прирівняним до договору, що укладений у письмовій формі. Зазначає, що відповідачкою були до оферти внесенні особисті дані, які не можуть бути відомими іншим особам, на підставі оферти відповідачці був згенерований одноразовий ідентифікатор та надісланий відповідачці, яка власноруч ввела його для підпису електронного договору, відповідно до вимог ч.6 та ч.8 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», крім того відповідачкою на підтвердження укладення кредитного договору було здійснено два платежі в сумі 885,72 грн, що відповідно до позиції ВС у справі № 127/23910/14-ц від 23.12.2020, свідчить про визнання відповідачкою існування кредитного зобов`язання. Зазначає що договір був складений правомірно відповідно до ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» та ч.2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та кошти передбачені договором були перераховані платіжним провайдером, який надав первісному кредитору ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» послуги з переказу грошових коштів, що не суперечить чинному законодавству. Також посилається на те, що представницею відповідачки не вивчено матеріали справи, оскільки разом з поданою позовною заявою до суду також подавалось клопотання про витребування доказів, а саме інформації про належність відповідачці банківської картки № НОМЕР_1 та зарахування 14.02.2022 на неї суми кредиту. Щодо розрахунку заборгованості представник позивача зазначає таке: сума заборгованості розрахована у відповідності до картки обліку договору від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», яке не є банківською установою, а тому позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками. Водночас представником позивача у позові зазначений механізм нарахування заборгованості відповідачки у межах строку дії договору. Зауважує, що надати реєстр боржників передбачений умовами договору факторингу позивач не може, оскільки даний реєстр містить персональні дані інших осіб боржників, розголошення яких суперечить положенням ЗУ «Про захист персональних даних», однак позивач на законних підставах отримав право вимоги до відповідача. Заперечує зменшення витрат на правову допомогу зазначаючи, що кожна кредитна справа має свої ознаки та характеристики, які відрізняють одна одну, також посилаючись на правову позицію ВС у справі № 910/12876/19 зауважив, що розмір гонорару визначається, лише за домовленістю адвоката і клієнта, просить відшкодувати судові витрати на правову допомогу, оскільки вони є співмірними із складністю справи, часом витраченим на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову, що документально доведено доказами долученими до позовної заяви.

Відповідь на відзив представником позивача подана вчасно через підсистему «Електронний суд» із доказами надходження до Електронного кабінету представниці відповідачки, однак від останньої заперечення не надійшли.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню, за таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене вище, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Із матеріалів справи вбачається, що при укладанні Договору сторони керувались статтею 3 Закону України "Про електрону комерцію" де зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України"Про електронну комерцію").

Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

З урахуванням викладеного вбачається, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК).

У силу частини першої статті 638 ЦК договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа № 524/5556/19, провадження № 61-16243св20.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Пунктом 1.1. Договору № 5540476 про надання споживчого кредиту визначено, що укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або мобільний додаток «CreditPlus». Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, а порядку передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення паролю входу до особистого кабінет. При цьому. Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства.

Також п. 1.15 зазначеного договору передбачено, що перед укладанням цього договору Товариством була здійснена електронна ідентифікація споживача для входу в особистий кабінет, відповідно до п. 1.1 Договору та був використаний наступний спосіб ідентифікації та верифікації споживача, з урахуванням вимог визначених нормативно-правовим актом НБУ з питань здійснення установами фінансового моніторингу: отримання ідентифікаційних даних через систему «BankID» НБУ.

Із п. 9.6 договору вбачається, що сторони узгодили порядок укладення договору та створення електронних підписів сторін.

Відповідно до статті 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стороною відповідача доказів на вчинення даного договору третіми особами або визнання даного договору не чинним за рішенням суду до матеріалів справи не долучено.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України).

Судом вбачається, що сторона відповідача не визнає факт надходження коштів на рахунок відповідачки, однак така позиція спростовується доказами отриманими на підставі ухвали суду про витребування доказів від 15.10.2024.

Із повідомлення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 31.10.2024 (а.с.158) встановлено, що на ім`я відповідачки, ОСОБА_1 , в банку емітовано карту № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ), на яку 14.12.2022 здійснено переказ коштів у розмірі 13400,00 грн, інформація про платника відсутня.

Дане повідомлення в сукупності із копією договору № 5540476 про надання споживчого кредиту від 14.02.2022 (а.с.23-30), підтвердженням АТ «ПУМБ» від 27.09.2023 № КНО-20.4/104 (а.с.69-69 зворот) про зарахування коштів на відповідні рахунки (карта /рахунок клієнта, куди видано кредит НОМЕР_1 , ID транзакції НОМЕР_4 , дата 14.02.2022, час: 13:39:06, сума 13400,00), розрахунку заборгованості (а.с.77-91) в якому зазначено, що 16.03.2022 та 07.06.2022 відповідачкою у рахунок погашення заборгованості було здійснено два платежі загальною сумою 885,72 грн, що свідчить про визнання відповідачкою укладання договору № 5540476 та існування зобов`язальних відносин між нею та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА».

Враховуючи зазначене, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 13400,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки, реквізити якої вона особисто зазначила при укладанні договору № 5540476 про надання споживчого кредиту від 14.02.2022.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1054 ЦК). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч.2 ст.1056-1ЦК).

Статтями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідачка порушує зобов`язання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Статтею 599 ЦК передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином або частково чи у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України.

Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом установлено, що 12.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачкою за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено електронний договір № 5540476 про надання споживчого кредиту (а.с.23-30). Кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents (а.с.46-55).

Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 13400,00 грн. (п.1.3. Кредитного договору); строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, що є Додатком № 1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування заниженої процентної ставки, виходячи з того, що споживач виконає свої зобов`язання на умовах та у строки, визначені договором (п.1.4. Кредитного договору), занижена процентна ставка 0,697 % в день, яка застосовується у строк передбачений п.1.4 Кредитного договору, у разі невиконання договору у передбачений даним пунктом строк, діє стандартна процентна ставка у розмірі 1,99% в день (п.1.5.1, п. 1.5.2 Кредитного договору). Дата повернення кредиту 09.02.2023, що вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору.

Пунктом 4.4 кредитного договору передбачено, що споживач зобов`язаний у встановлений договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені договором.

Також в п.п.2 п.5.5.1 договору передбачено, що допущення прострочення платежів, вказаних в графіку платежів (новому графіку платежів відповідно до п. 5.1 договору) для споживача може мати наступні наслідки, зокрема втрата права на отримання заниженої процентної ставки.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України (по тексту ЦК).

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до п.9.8 Договору № 5540476 від 14.02.2022 споживач підписанням договору підтвердив, у тому числі, що перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», вказана в ч.1-2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті; що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», що розміщені на Веб-сайті та затверджені наказом № 19-ОД від 05.01.2022, повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Згідно п.1.5. Кредитного договору тип процентної ставки - фіксована; п.1.5.1. стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки (0,697% в день).

Станом на 09.02.2023 відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала.

25.09.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу №25.09/23-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» право грошової вимоги за кредитними договорами відповідно до реєстру боржників (а.с.33-42, 44-45, 56).

Відповідно до витягу з реєстру боржників кредитний договір відповідача ОСОБА_1 № 5540476 значиться під порядковим номером 1987 у реєстрі боржників. Загальна сума заборгованості 49139,1 грн, яка складається із основної суми боргу 13400,00 грн та заборгованості за відсотками 35739,1 грн (а.с.92).

П. 1.1 Договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023 передбачено, що за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною. Частиною договору.

Із п. 1.2 зазначеного договору факторингу вбачається, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.п.3 п. 4.1 договору № 5540476 від 14.02.2022 передбачено, що Товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача, але з обов`язковим повідомленням споживача про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення.

На виконання зазначеного п. договору, про відступлення права грошової вимоги ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідачку шляхом направлення листа на електронну адресу особисто зазначену останньою при укладенні договору про надання споживчого кредиту (а.с.31 зворот).

Суд погоджується з позицією позивача, щодо надання витягу з реєстру боржників, оскільки данні реєстру боржників містять персональні данні щодо інших осіб, які не стосуються умов даної справи, та відповідно є охоронюваною законом конфіденційною інформацією. Водночас суд зауважує, що сторона відповідача не позбавлена можливості надавати до суду докази на спростування суми заборгованості (докази щодо погашення, або часткового погашення заборгованості, чеки, квитанції, роздруківки руху коштів, тощо), що ні представницею відповідачки, а ні самою відповідачкою зроблено не було.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК).

Отже позивач правомірно набув право грошової вимоги ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до відповідача за договором № 5540476 про надання споживчого кредиту від 28.01.2021.

Таким чином у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором позивач заявив до стягнення заборгованість у розмірі 65138,70 грн, з яких 13400,00 грн сума кредиту, 51738,70 грн сума відсотків за користування кредитом.

У ході судового розгляду доказів своєчасного виконання зобов`язань по поверненню кредиту судом не здобуто. Відповідно до розрахунку заборгованості вбачається, що 17.03.2022 було здійснено погашення суми заборгованості в розмірі 625,72 грн, а 07.06.2022 в розмірі 260,00 грн, загальною сумою 885,72 грн, інших доказів виконання зобов`язання матеріали справи не містять та стороною відповідачки не надано.

Із матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із запровадження в країні воєнного стану та на підставі Постанови Правління Національного банку України «Про деякі питання діяльності банків України та банківських груп» від 25 лютого 2022 року, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було надано відповідачці кредитні канікули з 25.02.2022 по 30.04.2022 та в цей період відсотки передбачені договором за користування кредитними коштами останній не нараховувались.

Як вбачається із роз`яснення НБУ кредитні канікули це відтермінування сплати боргу, а не його прощення. Кредитні канікули це тільки пауза, тобто відтермінування у розрахунках клієнта з банком під час воєнного стану в країні. Така перерва може стосуватися сплати основної суми кредиту (тіла кредиту) чи нарахованих відсотків. Відтермінування може стосуватися сплати "тіла" кредиту та/або нарахованих процентів залежно від пропозицій фінансової установи. У кожної фінансової установи свої умови кредитних канікул.

Із картки обліку заборгованості (розрахунку заборгованості) встановлено, що проценти відповідно до п. 1.5.2 договору були нараховані відповідачці за 11 днів у розмірі (13400 х 0,697:100 х 11= 1027,38 грн). 12.03.2022 рішенням кредитодавця проценти за цей період у розмірі 400,92 грн було прощено (списано) відповідачці, а 16.03.2022 остання сплатила 625,72 грн у рахунок нарахованих кредитодавцем процентів, та станом на 17.03.2022 у неї залишилась заборгованість у розмірі тіла кредиту, а саме в розмірі 13400,00 грн. За ініціативою кредитодавця з 25.02.2022 по 30.04.2022 відповідачці були надані кредитні канікули під час яких останній не нараховувались проценти за користування кредитними коштами. Оскільки під час кредитних канікул відповідачкою не здійснювалось жодних дій на погашення основної суми кредиту, з 01.05.2022 останній, відповідно до п. 1.5.1 договору, почали нараховуватись проценти за стандартною процентною ставкою у розмірі 1,99 % в день та як вбачається із розрахунку таке нарахування у межах строку дії договору здійснювалось на протязі 135 днів, що складає (13400 х 1,99:100 х 135 = 35999,1 грн), після 12.09.2022 нарахування процентів було зупинено. Строк кредиту закінчився 09.02.2023, доказів пролонгації договору матеріали справи не містять. Станом на 25.09.2023 (дату укладення договору факторингу) борг відповідачки за кредитним зобов`язанням складав загальною сумою (13400+35999,1 = 49139,10 грн).

Суд критично відноситься до нарахованої позивачем суми в розмірі 15999,60 грн у період з 13.09.2022 до 11.11.2022, який стверджує, що така донарахована останнім у межах строку дії договору, відповідно до п. 1.5.1 договору № 5540476, оскільки право нарахування відсотків за договором останній набув після укладення договору факторингу тобто після 25.09.2023, в той час, як строк нарахування відсотків за договором закінчився 09.02.2023. Тобто строк дії нарахування відсотків за кредитним договором закінчився 09.02.2023 до моменту отримання права позивачем вимоги до боржниці (до укладення договору факторингу 25.09.2023), а тому нарахування позивачем відсотків у період з 13.09.2022 до 11.11.2022, коли нарахування відсотків належало ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та які не були здійснені кредитором у зобов`язанні, є неправомірними.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню підтверджені, станом на дату отримання прав вимоги до відповідачки, строк виконання яких настав, боргові зобов`язання в сумі, зазначеній у реєстрі боржників, а саме: 49139,10 грн, оскільки позивачем не доведено право на перерахування заборгованості за зобов`язаннями строк виконання яких настав до моменту отримання прав вимоги (п.1.2. Договору факторингу).

Із встановлених судом обставин убачається, що не виконання відповідачкою належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між нею та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» в обумовлені договором строки, призвело до порушення прав позивача, та підлягає частковому задоволенню, у частині стягнення боргу в сумі 49139,10 грн, що складається з 13400,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 35999,10 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом. Заборгованість за відсотками, як вбачається за поясненнями представника позивача, була ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» частково зменшена у зв`язку з реструктуризацією боргу.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 Кодексу).

Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Пунктом 4 Договору № 10/07-2023 про надання правової допомоги від 01.07.2023 (а.с.71-72) передбачено, що отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару (п.п.4.1 договору). При визначенні розміру гонорару враховується: обсяг і час роботи, що потрібний для належного виконання доручення; ступінь складності правових питань, що стосуються доручення; вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання; важливість доручення з точки зору інтересів клієнта; особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; професійний досвід, науково-теоретична підготовка та репутація адвоката (п.п.4.2 договору). Факт наданих послуг підтверджується звітом про надання правової допомоги (п.а.4.4 договору).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Враховуючи викладене вище, вбачається, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так із копії звіту про надання правової допомоги (а.с.22 зворот) вбачається, що видами правової допомоги наданої адвокатом Столітнім М.М. ТОВ «ФК ФУНТРАСТ УКРАЇНА» є збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5540476 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 ; Складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5540476 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачкою; Подання до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області позовної заяви в інтересах клієнта, загальна кількість годин 10, загальна вартість 10000,00 грн, даний звіт погоджений сторонами.

Відповідно до п.4.5 зазначеного договору передбачено, що підставою для оплати є рахунок фактура. Клієнт здійснює оплату за надані послуги у день отримання рахунку-фактури шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок (а.с.72).

Із копії платіжної інструкції № 5565 від 10.07.2024 (а.с.31) встановлено, що позивачем на рахунок адвоката Столітнього М.М. сплачено 10000,00 грн відповідно до рахунку на оплату № 3764/10/07 від 10.07.2024 за послуги з аналізу, складання та подання позовної заяви за кредитним договором № 5540476 ОСОБА_1 .

Представником відповідача у відзиві зазначено про необґрунтованість та не співмірність витрат на правову допомогу, однак доказів необґрунтованості та не співмірності не надає, суму, яку вважає можливою для відшкодування правової допомоги позивачу, не зазначає.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Із змісту частин 1 - 2 ст. 141 ЦПК України вбачається, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 28 листопада 2023 року у справі № 740/1004/22, провадження № 61-2675св23).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Враховуючи характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, співмірність витрат зі складністю справи, пропорційність розміру задоволених вимог позивача, часом, який необхідний для виконання такої роботи адвокатом та значенням справи для сторін, враховано, що у справі понад 90 аркушів, адвокатом подано позовну заяву, клопотання про витребування доказів, здійснювався запит щодо отримання інформації до банку емітенту платіжної картки відповідача, виготовлялась та відсилалась копія позову з додатками відповідачу, подавалась відповідь на відзив, у зв`язку з чим вимоги ч.4 ст. 137 ЦПК дотримані. Водночас враховуючи часткове задоволення позовних вимог з відповідачки, у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу, підлягає стягненню в розмірі (10000 х 49139,10 : 65138,70 = 7543,76 грн).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Аналізуючи викладене вище, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Із доданої до матеріалів позову копії платіжної інструкції № 1104 від 10.07.2024 (а.с.11) вбачається, що позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню в сумі 49139,10 грн, суд стягує з відповідачки на користь позивача судові витрати, у вигляді відшкодування судового збору в розмірі пропорційно задоволеним вимогам, що складає (2422,40 х 49139,10 : 65138,70 = 1827,40 грн).

Керуючись ст. ст. 525-527, 530, 598-599, 610, 615, 625, 629, 634, 1054, пунктом 18. Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 211, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 280, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , (РНОКПП - НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ-44559822, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2), заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 5540476 від 14.02.2022 в розмірі 49139,10 (Сорок дев`ять тисяч сто тридцять дев`ять) грн. 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , (РНОКПП - НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ-44559822, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2) у рахунок відшкодування судових витрат: 1827,40 (Одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень 10 коп. зі сплати судового збору та 7543,76 (Сім тисяч п`ятсот сорок три) гривні 76 коп. витрат на професійну правничу (правову) допомогу.

У решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дамчук О.О.