Справа № 450/1475/24 Провадження № 2/450/1154/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Кукси Д.А.

секретаря судового засідання Качмар М.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Давидівської сільської ради про (предмет спору) визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): позивач звернулася до суду про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, що ОСОБА_2 як зазначено в державному акті про право власності на землю серії ІV-ЛВ №084523 дійсно являвся батьком ОСОБА_1 та визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 1,6087 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається з двох земельних ділянок та знаходиться на території Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, а також право на земельну частку (пай) розміром 2,18 га в умовних кадастрових га, яка знаходиться в с.Звенигород Львівського району Львівської області після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що ОСОБА_3 за час свого життя крім іншого набула право власності на земельну ділянку площею 1,6087 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається з 2 земельних ділянок та знаходиться на території Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, а також на земельну частку (пай) розміром 2,18 га в умовних кадастрових га, яка знаходитсья в с.Звенигород Львівського району Львівської області. Право на земельну частку пай згідно сертифікату серії РН №536118 належало покійному батьку ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та яку в силу вимог п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР ОСОБА_3 успадкувала після його смерті, вступивши в управління спадковим майном. Право власності на земельну ділянку площею 1,6087 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належало чоловіку ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та яке вона успадкувала, оскільки на момент смерті чоловіка проживала разом з ним. У правовстановлюючих документах наявні певні неточності, в свідоцтві про народження позивачки в графі відомості про батька значиться ім`я ОСОБА_5 , прізвище ОСОБА_6 , а в витягу про шлюб батьків ім`я її батька значиться як ОСОБА_7 , такі ж відомості містяться в свідоцтві про смерть батька та в державному акті про права власності на землю. Дані розбіжності виникли внаслідок документальної фіксації варіантів особових імен, по-батькові та прізвищ у документах, які ипли розбіжності саме в розмовному варіанті, що призводить до виникнення різних записів в документах однієї особи: « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_7 ». До спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_3 належить її донька ОСОБА_1 , яка проживала разом з нею, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Оскільки правовстановлюючі документи на майно втрачені, вона вимушена звернутися до суду.

В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила такі задоволити.

Позиція відповідача:

Відповідач участі представника у судовому засіданні не забезпечив, відзиву на позов не подав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

08.04.2024 ухвала про відкриття провадження; 20.05.2024 клопотання про витребування доказів та слухання без участі; 21.05.2024 ухвала про витребування доказів; 05.06.2024 копії матеріалів спадкової справи до майна ОСОБА_3 ; 23.07.2024 ухвала про витребування доказів; 27.08.2024 відповідь про відустність спадкової справи; 03.10.2024 ухвала про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 15 ЦПК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками значаться ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

У Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища зазначається про укладення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , дошлюбне прізвище ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , зареєстрованим 15.07.1960 виконавчим комітетом Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, актовий запис №18.

Таким чином наявні розбіжності у вказанні імені Заставського - ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Такі відмінності зумовлені різночитанням вказаних імен, а тому слід встановити факт, що ОСОБА_2 являвся батьком ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим виконкомом Звенигородської сільської ради Пустомитівського району 28.08.2008.

У відповідності до вимог ст. 1220 ЦК України в день смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої увійшла земельна ділянка площею 1,6087га, розташована на території Звенигородської сільської ради передана у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі розпорядження голови Пустомитівської райадміністрації від 27.03.2002 №116, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЛВ №084523.

За час свого життя ОСОБА_2 своїми майновими правами на випадок смерті не розпорядився в цілому чи частково, заповіту не склав, а тому спадкування його майна повинно здійснюватися за законом, в порядку черговості.

В першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Згідно довідки від 28.07.2022 №331, виданої Давидівською сільською радою, ОСОБА_2 , до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 , був зареєстрований в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , згідно погосподарських книг Звенигородської сільської ради на 2006-2010 рр. З 2001 проживав без реєстрації разом із своєю дочкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1270 Цивільного Кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, ОСОБА_1 як спадкоємиця першої черги відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_2 та не заявляла відмови від неї, тому вона фактично успадкувала земельну ділянку площею 1,6087га, розташовану на території Звенигородської сільської ради згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЛВ №084523.

Згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) (РН №536118), видано ОСОБА_4 на підставі рішення Пустомитівської РДА від 04.12.1995 №53, йому належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Держгоспу Звенигородський розміром 2,18 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 14.12.1999, актовий запис №75.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Держгоспу Звенигородський розміром 2,18 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N 7 спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України , законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII «Про нотаріат», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК УРСР.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і Перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-IV, який набрав чинності 01.01.2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Тому питання щодо прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_4 регулюються Цивільним кодексом Української РСР від 18.07.1963 року, який втратив чинність 01.01.2004 року.

Тому дані правовідносини регулюються розділом VІІ «Спадкове право» ЦК 1963 року, статтею 524 якого визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно приписів статей 525, 548, 549 ЦК 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно довідки Давидівської сілсьької ради від 28.07.2022 №330, ОСОБА_4 до дня смерті проживав і був зареєстрований в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , згідно погосподарських книг Звенигородської сільської ради на 1996-2000р.р. В даному житловому будинку до дня смерті ОСОБА_4 зареєстровані та проживали дочка ОСОБА_3 , онука ОСОБА_1 , онук ОСОБА_11 , правнучка ОСОБА_12 .

Згідно відповіді Львівського державного нотаріального архіву від 23.08.2024 №2106/01-30 спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 не заводилась.

Таким чином, ОСОБА_3 , яка належить до спадкоємців 1 черги за законом фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, зокрема, успадкувала право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Держгоспу Звенигородський розміром 2,18 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, однак, при житті не оформила спадщину у встановленому порядку.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 25.09.2012, актовий запис №35.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої увійшло крім іншого право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Держгоспу Звенигородський розміром 2,18 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, успадковане після смерті батька ОСОБА_4 .

На випадок смерті ОСОБА_3 розпорядилася своїм майно та заповіла земельну ділянку, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і належну їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ №984525, своїй онуці ОСОБА_12 .

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 як було раніше встановлено судом.

Згідно вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Так, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої увійшло і право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Держгоспу Звенигородський розміром 2,18 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яке спадкується за законом в порядку черговості.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно довідки Звенигородського старостинського округу №196 від 21.03.2023, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на день своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , в даному житловому будинку зареєстровані та проживали ОСОБА_1 дочка та онуки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Як спадкоємець першої черги після смерті матері, ОСОБА_1 прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживала із спадкодавицею та протягом шести місяців після відкриття спадщини не заявив про відмову від спадщини, а отже, згідно ч. 3 статті 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власника є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дане також підтверджується п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Приписами ч.2 ст.328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що спадкодавці з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набули право на спадкове майно; те, що позивач вчинила дії, що свідчать про прийняття нею спадщини після смерті спадкодавців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; позивач, як спадкоємець прийняла спадщину, претендує на спадкове майно, однак не може оформити право власності на нього, оскільки правовстановлюючі документи на майно втрачені; якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а обставини склалися так, що в іншому, крім судового порядку, позивач не має можливості реалізувати своє право на спадщину, ухвалення рішення на користь позивача не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та за позивачем слід визнати право власності на земельну ділянку, площею 1,6087 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається з двох земельних ділянок та знаходиться на території Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також право на земельну частку (пай) розміром 2,18 га в умовних кадастрових га, яка знаходиться в с.Звенигород Львівського району Львівської області після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки позивач не наполягає на стягненні з відповідача понесених нею судових витрат, судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 321, 392, 1216-1218, 1258, 1261 ЦК України, ст. ст. 525, 548, 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Давидівської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задоволити.

Встановити факт, що має юридичне значення, що ОСОБА_2 , який вказаний в державному акті про право власності на землю серії ІV-ЛВ №084523 був батьком ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 1,6087 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається з двох земельних ділянок та знаходиться на території Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 2,18 га в умовних кадастрових га, яка знаходиться в с.Звенигород Львівського району Львівської області після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 .

Відповідач: Давидівська сільська рада, , 81151, с.Давидів, вул. Незалежності, 1 а, Львівського раойну Львівської області.

Суддя Д.А.Кукса