Провадження № 2/750/428/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 лютого 2024 року м. Чернігів
Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:
суддіСупруна О.П.,
секретар Прохоренко А.В.,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради,
13.12.2023 позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування кімнатою в гуртожитку АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді від 18.12.2023 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою судді від 01.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщались в установленому законом порядку; позивач подав письмову заяву, в якій позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував, просив справу розглядати без його участі. Відповідач про причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав. Представник Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради подав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі.
Згідно вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
За згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач є власником 1/8 частини квартири АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування частки квартири від 22.11.2023, укладеного між ним та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В., зареєстровано в реєстрі за № 8194, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 22.11.2023 № 355414859 (а.с. 6-7, 8).
У вищевказаній квартирі зареєстрований колишній співвласник квартири ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить довідка станом на 27.11.2023 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 28.11.2023 № 9158, видана Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради (а.с. 4).
Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 05.12.2023, підписаним сусідами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , заявником ОСОБА_1 та майстром відділу з експлуатації житлового фонду, елементів благоустрою і санітарного утримання будинків та прибудинкової території Комунального підприємства «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради ОСОБА_7 , підтверджено те, що відповідач фактично не проживає за місцем своєї реєстрації (а.с. 5).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України).
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно із частинами першою, другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Частиною першою статті 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав.
Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 ЖК України у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї.
Вказане узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 16.01.2019 у справі № 309/2477/16-ц.
З припиненням права власності у особи втрачається й право користування жилим приміщенням.
Позивач, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном на підставі положення статті 391 ЦК України у будь-який час.
Разом з цим, відповідач, продовжує бути зареєстрованим у спірному помешканні, не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у нього права продовжувати користуватися чужою власністю та перешкоджати власнику у порядку статті 319 ЦК України вільно та на власний розсуд розпоряджатися належним йому майном.
За встановлених обставин,ураховуючи, що позивачем доведено факт припинення права власності у відповідача на кімнату у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 , а також те, що відповідач не є членом його сім`ї та не проживає у квартирі, самостійно не знявся з реєстраційного обліку, позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом, підлягають задоволенню, оскільки спір виник щодо захисту права власності шляхом усунення перешкод у користуванні цією власністю, що регулюється нормами ЦК України (статті 321, 383, 391 ЦК України).
Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 279, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 073,60 грн (одну тисячу сімдесят три гривні 60 копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання:
АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Суддя