Провадження № 22-ц/811/2861/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

без участі сторін, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 липня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

22 грудня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обгрунтовувало тим, що 21 лютого 2020 року між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «КФ.ЮА», правонаступником якого стало ТОВ «ФІНАСОВА КОМПАНІЯ ФОРЗА» та в подальшому правонаступником став позивач, було укладено кредитний договір № 12, за умовами якого відповідачу було надано у кредит грошові кошти в сумі 5 129 грн.

Покликався, що до нього перейшло право вимоги до відповідача на суму 23311,04 грн, з яких 5075,50 грн заборгованість по тілу кредиту, 1827,30 грн - сума заборгованості за відсотками, 15226,60 грн заборгованість за простроченими відсотками за користування, інфляційне збільшення 1181,75 грн.

Згадана заборгованість виникла у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору.

Просив позов задовольнити та стягнути наявну заборгованість.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 24 липня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» заборгованість за кредитним договором № 12 від 21 лютого 2020 року в розмірі 23311,04 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» 2684 грн судового збору та 2 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на відсутність її підпису в кредитному договорі. Матеріали справи не містять доказів перерахування кредитних коштів на її рахунок, а також докази її ознайомлення з умовами кредитування.

Позивачем не представлено належних доказів в підтвердження розміру заборгованості, про стягнення якої ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» звернулося до суду з даним позовом.

Окрім цього, розмір заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту.

Позивачем також не доведено належними і допустимими доказами факту переходу сплати новим кредитором грошових коштів попереднім кредитором за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок останнього.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду міста Львова від 24 липня 2024 року.

30 жовтня 2024 року від ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін. Також просить стягнути з ОСОБА_1 на їхню користь витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн.

Зазначає, що кредитний договір було підписано електронним цифровим підписом, а кредитні кошти були скеровані на картковий рахунок зазначений відповідачем в заяві та кредитному договорі.

21 березня 2020 року відповідач частково погасила заборгованість на суму 1900 грн, в наслідок чого відбулася пролонгація кредитного договору.

Позивачем не нараховувалися відповідачу неустойки (пеня, штраф) за прострочення повернення тіла кредиту та процентів.

Нарахування процентів після закінчення строку дії договору здійснювалося на підставі ч.2 ст.625 ЦК України з врахуванням встановлених в договорі відсотків в розмірі 2,5% в день.

04 листопада 2024 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, в зв`язку з чим є сумніви щодо правильності здійсненого позивачем розрахунку заборгованості. Укладений кредитний договір є таким, що порушує права, як споживача та підлягає визнанню недійсним в частині нарахування процентів за користування кредитом.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення 30 грудня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 21 лютого 2020 року між відповідачкою ОСОБА_1 та ТОВ «КФ.ЮА» було укладено кредитний договір № 12, за умовами якого відповідачці було надано у кредит грошові кошти в сумі 5129 грн строком на 30 днів, до 21 березня 2020 року з встановленою процентною ставкою 1,20% в день.

16 червня 2020 року між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» укладено договір факторингу №20200616-К, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 12 від 21 лютого 2020 року.

В подальшому 26 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» та позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» укладено договір факторингу № 20210226-К/2, відповідно до умов якого до позивача ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №12 від 21 лютого 2020 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №1.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог, суд виходив з тих підстав, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача на суму 23 311,04 грн., з яких 5 075,50 грн. заборгованість по тілу кредиту, 1 827,30 грн. - сума заборгованості за відсотками, 15226,60 грн. заборгованість за простроченими відсотками за користування, інфляційне збільшення 1 181,75 грн, які підлягають стягненню в судовому порядку, оскільки такі виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договору про надання позики.

З таким висновком суду повністю не можна погодитись з наступних підстав.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

21 лютого 2020 року між ТОВ «КФ.ЮА» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №12 шляхом підписання договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором j184023r. Даний договір був укладений в електронному вигляді, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Окрім цього, сторонами 21 лютого 2020 року було підписано заяву формуляр про акцептування оферти, паспорт споживчого кредиту та додаток до договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №12 від 21 грудня 2020 року, в яких між сторонами було погоджено розмір кредиту, строк кредитування, суму процентів та інше.

Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором j184023r та засвідчено ОСОБА_1 , де остання вказала свої паспортні дані, ідентифікаційний номер, мобільний номер телефону, електронну пошту, в звязку з чим, наявні підстави вважати, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

На спростування факту не отримання кредиту, відповідач не була позбавлено можливості надати виписку по її картковому рахунку відкритого в Приват Банку, однак нею цього зроблено не було.

Окрім цього позивач підтверджує той факт, що відповідачем 21 березня 2020 року було оплачено 1900 грн на погашення заборгованості.

Таким чином, враховуючи суму боргу (тіло кредиту) 5129 грн, погоджену суму процентів 1846,50 грн. а також суму скеровану ОСОБА_1 на погашення заборгованості 1900 грн, розмір її заборгованості станом на момент закінчення строку дії кредитного договору склав 5075,50 грн.

Судом не встановлено, що укладений договір позики пролонговувався, в зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що у ОСОБА_1 на момент закінчення строку дії договору позики була заборгованість перед первісним кредитором ТОВ «КФ.ЮА» в розмірі 5075,50 грн.

Згідно витягу з реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу №20210226-Л/2 від 26 лютого 2021 року, до ТОВ Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №12 від 21 лютого 2020 року в розмірі 6902,80 грн, з яких 5075,50 грн заборгованість за тілом кредиту та 1827,30 заборгованість за відсотками.

Колегія суддів вважає заборгованість за відсотками в розмірі 1827,30 грн безпідставин, оскільки такі були нараховані первісним кредитором поза межами строку дії договору позики.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та три проценти річних від простроченої суми.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18), від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) та від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20).

У постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, від висновку в якій не відступала Велика Палата Верховного Суду, зазначено, що за змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

У справі, яка переглядається, грошове зобов`язання у ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова компанія «ҐАРТЕМІДА-Ф» виникло 26 лютого 2021 року, з моменту переходу права вимоги до боржника на підставі укладеного договору факторингу на суму 5075,50 грн.

Згідно здійсненого позивачем рахунку, останній просив стягнути з ОСОБА_2 інфляційні за період з 20 квітня 2020 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 1181,74 грн, та заборгованість за відсотками нараховану на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за період з 01 березня 2021 року по 29 червня 2021 року з відсотковою ставкою згідно умов договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №12 від 12 лютого 2020 року, строк дії якого закінчився 22 березня 2020 року, - 2,5% в день в загальному розмірі 15226,50 грн.

Колегія суддів вважає згадані розрахунки неправильними, оскільки такі здійснено без врахування того, що із завершенням строку дії договору позики, не в праві нараховувати боржнику заборгованість згідно умов такого договору.

Окрім цього, інфляційні позивачем нараховані поза межами строків набуття права вимоги до боржника, в зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне здійснити новий розрахунок з врахування позовних вимог та реальної заборгованості відповідача на момент закінчення строку дії договору позики.

Враховуючи розмір заборгованості, за період з 26 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року сума заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції становить 541,50 грн, а три проценти річних від простроченої суми за період з 01 березня 2021 року по 29 червня 2021 року склали 50,48 грн.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» підлягає стягненню заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №12 від 21 лютого 2020 року в розмірі 5075,50 грн (тіло кредиту), а також суми згідно ч.2 ст.625 ЦК України, інфляційні втрати 541,50 грн та 3% річних 50,48 грн, а всього разом 5667,48 грн.

На згадані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог повністю, в зв`язку з чим рішення Личаківського районного суду міста Львова від 24 липня 2024 року слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат на правову допомогу понесену позивачем в суді першої інстанції в розмірі 10000 грн, належить вказати наступне.

Згідно умов договору про надання правової допомоги №20231220/1 від 20 грудня 2023 року укладеного між адвокатом Дзундза О.В. та ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» (далі клієнт), договір укладено з метою захисту інтересів ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» за його позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості яка є предметом розгляду в даній справі.

Пунком 4.2. договору передбачено, що в разі ухвалення судом рішення суду на користь клієнта (задоволення позовних вимог у повному обсязі), клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 10000 грн.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що у разі ухвалення судом рішення про часткове задоволення позовних вимог клієнта, клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду пропорційно до розміру задоволених вимог.

Враховуючи ціну позову та розмір задоволених позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» потрібно стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2431 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу понесених ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф`в суді апеляційної інстанції, так істягненню з ОСОБА_1 на їхню користь не підлягають, оскільки апеляційна скарга останнього задоволена частково, а доводи зазначені в відзиві на апеляційну скаргу не є такими, що повністю спростували доводи апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Окрім цього, з ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» на користь ОСОБА_1 підлягають частковому стягненню судові витрати понесені останнім при зверненні до суду з апеляційною скаргою, в розмірі 3047,18 грн.

В той же час, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» слід стягнути судові витрати за звернення до суду з даним позовом пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 652,55 грн.

Згідно ч.10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Колегія суддів враховуючи норми ч.10 ст.141 ЦПК України, вважає, що ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати в розмірі 2394,63 грн (3047,18-652,55).

Керуючись ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» (79013, м. Львів, вул. С.Бандери, 87,оф.54, ) заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №12 від 21 лютого 2020 року в розмірі 5075(п`ять тисяч сімдесят п`ять ) гривень 50 копійок (тіло кредиту), а також, інфляційні втрати 541,50 (п`ятсот сорок одна) гривня 50 копійок та 3% річних 50,48 (п`ятдесят) гривень 48 копійок, а всього разом 5667,48 (п`ять тисяч шістсот шістдесят сім) гривень 48 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» (79013, м. Львів, вул. С.Бандери, 87,оф.54, ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2431 (дві тисячі чотириста тридцять одна) гривня 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» (79013, м. Львів, вул. С.Бандери, 87,оф.54, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 2394,63 грн

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 грудня 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.