Справа № 202/4551/24
Провадження № 2/202/3373/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Пеки Д.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Тараненко М.С.,

представника відповідача - Штирхунової А.Д.,

представника відповідача - Сидорової О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури про відшкодування завданої шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

03 квітня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури про відшкодування завданої шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилаючись на те, що слідчим СУ ГУНП Дніпропетровській області та прокуратурою Дніпропетровської області здійснюється досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні за № 0000123 від 05.02.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч.4 ст.190, ч. 1 ст. 357, ч.1 ст.192, ч.2 ст. 366, ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України в якому ОСОБА_2 згідно ст.55 КПК України визнано потерпілим.

Справа стосується розслідування за фактом незаконного заволодіння 1/2 частини будівлі магазину по АДРЕСА_1 за ч.4 ст.190 КК України, за фактом заволодіння 06.08.2012 року майном, яке належить ОСОБА_2 шляхом укладання договору іпотеки на майно по АДРЕСА_1 за ч.1 ст.190 КК України, за фактом неправомірних дій ОСОБА_3 за ч.1 ст.357 КК України, за фактом заволодіння майном по АДРЕСА_1 за ч.4 ст.190 КК України, за фактом заподіяння значної майнової шкоди шляхом зловживання довірою за відсутністю ознак шахрайства за ч.1 ст.192 КК України, за фактом видачі приватним нотаріусом копій довіреностей від 24.10.2008 року ОСОБА_2 на ОСОБА_3 за ч.2 ст.366 КК України, за фактом підроблення заяв до КП ДМБТІ Загорулько К.К. на ОСОБА_4 за ч.4 ст.358 КК України.

Досудове розслідування кримінального провадження №0000123 необґрунтовано триває більше дев`яти років грубо порушуючи ст. 28 КПК України, докази навмисно не досліджуються, підозра нікому не пред`явлена.

Слідчі та прокурори фактично сприяють зволіканню розслідування кримінального провадження, не реагують на подані клопотання та докази, не здійснюють процесуальні дії які вони зобов`язані вчинити у визначений КПК строк, ігноруючи тим самим завдання кримінального провадження в цілому, та нехтуючи своїми обов`язками слідчого та прокурора грубо порушуючи ст. ст. 2, 9,28, 56, 91, 92, 93, 94,110, 220, 284 КПК України.

Розслідування цього кримінального провадження слідчими СУ ГУНП в Дніпропетровській області фактично не проводилося, а імітувалося та умисно затягувалося і саботувалося.

Через недотримання розумних строків, відверте порушення прав потерпілого ОСОБА_2 слідчими та прокурорами він був вимушений звертатися зі скаргами до відповідних службових осіб. Разом з тим слідчі не проявляли належної ініціативи у встановленні істини по справі та оцінці доказів, без діяли, користуючись відсутністю якісного процесуального керівництва з боку прокурорів, які не проявляли належного сумління при здійсненні процесуального керівництва досудового розслідування.

Слідчі та прокурори починаючи з 05.02.2015 року по теперішній час затягували досудове розслідування, проявляли свою упередженість не розглядаючи клопотання або відмовляючи в них та дев`ять разів закривали зазначене кримінальне провадження, що змушувало звертатися до слідчих суддів та керівництва прокуратури та слідства.

Під час тривалого досудового розслідування кримінального провадження, адвокатами Пономаренко А.В. та Свірідовим Д.М. в інтересах потерпілого ОСОБА_2 подавалися більше десяти клопотань про накладання арешту на нерухоме майно магазин, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який є об`єктом кримінально протиправних дій, але слідчі та прокурори свідомо відмовляли.

Саме ця протиправна бездіяльність слідчих та прокурорів призвела до того, що вони фактично допомогли шахраям 21.06.2016 року під час досудового розслідування передарувати, а 07.06.2017 продати вищезазначене майно, 1/2 якого належить ОСОБА_2

05.02.2018 рівно через три роки постановою слідчого нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки відповідно до ст. 98 КПК України воно було об`єктом кримінально протиправних дій .

09.02.2018 року слідчим суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська накладено арешт на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неефективністю досудового розслідування неодноразово змінювалась підслідність у кримінальному провадженні № 0000123 та процесуальне керівництво.

У кримінальному провадженні № 0000123 ОСОБА_2 є потерпілими а ОСОБА_5 заявником, 29.01.2018 року був поданий попередній цивільний позов в порядку ст. 128 КПК на суму 9 238 214 гривень (дев`ять мільйонів двісті тридцять вісім тисяч двісті чотирнадцять) гривень матеріальної шкоди та 2 000 000 (два мільйони) гривень моральної шкоди.

Надмірна тривалість кримінального провадження призвела до моральних страждань ОСОБА_2 , зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, підривом репутації, тощо.

Тобто, у слідства ГУНП в Дніпропетровській області та прокуратури Дніпропетровської області протягом дев`яти років була лише одна мета затягувати досудове розслідування та не розкрити кримінальні злочини скоєні відносно потерпілого ОСОБА_2 та закривати кримінальне провадження №0000123.

Звернув увагу, що на клопотання потерпілого ОСОБА_2 та його адвокатів вони не отримували відповідей згідно зі ст.110, 220 КПК України та змушені були згідно зі ст.303 КПК України звертатись до слідчого судді, про що виносились відповідні ухвали суду про скасування незаконних постанов про закриття справи, постанов про відмову в проведені слідчих дій, бездіяльність та зобов`язання вчиняти слідчі дії, а саме 39 разів зверталися до суду.

Зазначив, що саме тривала бездіяльність слідчого органу та прокуратури з 05.02.2015 року більше дев`яти років змусило його пенсіонера звернутися з позовом про відшкодування шкоди.

Саме бездушність і байдужість слідчих та прокурорів до його проблем тривалістю починаючи з 05.02.2015 року по теперішній час не дає їм осягнути глибину його фізичних, душевних страждань, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, для відновлення попереднього його фінансового стану без вкраденого в нього майна та не розкриття злочину, а отже вони йому пенсіонеру завдали великої моральної шкоди, яка ним оцінена в розмірі 900000 грн.(дев`ятсот тисяч гривен).

Вважає доведеним факт тривалої протиправної бездіяльності слідчого органу ГУНП у Дніпропетровській області та надмірної тривалості досудового розслідування кримінального провадження за № 0000123 від 05.02.2015 року (9 років 1 місяць ), що не відповідає вимогам закону про розумний строк досудового розслідування. Факт невиконання слідчими всіх необхідних слідчих дій для всебічного, повного, неупередженого досудового розслідування кримінального провадження та якнайшвидшого прийняття законного та неупередженого процесуального рішення за результатами розслідування кримінального провадження.

Вказав, що вказані дії призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації його життя. Протягом тривало часу він змушений був брати участь у судових засіданнях, спростовувати безпідставні та незаконні постанови про закриття кримінального провадження.

Вважає, що провина слідства та прокуратури в тривалості досудового розслідування кримінального провадження за № 0000123 від 05.02.2015 року (9 років 1 місяць ) однакова 50/50.

Просив суд: стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 900 000 гривень з відповідачів Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 03 квітня 2024 року, головуючим суддею у розгляді вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 08 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.

13.05.2024 року від представника відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури, документ сформований в системі «Електронний суд», надійшов відзив на позовну заяву в якій вказав на те, що відповідач позовні вимоги не визнає. Зазначили, що слідчим відділенням відділення поліції №5 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000123 за ч.ч.1,4 ст.190, ч.1 ст.192, ч.1 ст.357, ч.4 ст. 358, ч.2 ст.366 КК України за фактами можливого заволодіння майном ОСОБА_2 шляхом обману в особливо великих розмірах, заподіяння майнової шкоди внаслідок використання майна - 1/2 частини будівлі магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у підприємницькій діяльності іншої особи, викрадення правовстановлюючих документів на магазин «Траса» на пр. імені газети «Правда», 26-Д з приміщення магазину, використання завідомо підробленої заяви від імені ОСОБА_2 про видачу витягу КП «ДМБТІ» ДОР, внесення приватним нотаріусом Рудкевичем Є.В. завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів під час оформлення правочинів щодо вказаного майна. Нагляд за додержанням законів під час розслідування у формі процесуального керівництва забезпечувався Правобережною окружною прокуратурою міста Дніпра. За результатами досудового розслідування 05.01.2024 слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000123 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2024 скасовано постанову про закриття кримінального провадження №0000123 з мотивів передчасності закриття вказаного кримінального провадження за ч.1 ст.357, ч.2 ст.366 КК України та не проведення окремих слідчих дій. На даний час досудове розслідування триває. Вважають, що відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_2 , оскільки відсутні підстави для застосування норм статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України.

Вказали, що держава з огляду на положення ст.ст. 1173, 1174 ЦК України зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану неправомірністю поведінки, безпосередньо особі, якій таку шкоду завдано, а не будь-якій особі, яка заявляє про таку шкоду. І доводити, що шкоду завдано саме йому з наданням належних та допустимих доказів повинен позивач.

В даній позовній заяві позивачем ОСОБА_2 не доведено належним чином, яка саме шкода йому спричинена, не долучено до матеріалів провадження доказів на підтвердження спричиненої шкоди. В підтвердження заподіяної шкоди позивачем долучено до позову лише ухвали слідчих суддів та відповіді органів прокуратури та поліції, що не може слугувати підтвердженням спричиненої шкоди. Разом з тим, позивач в позовній заяві зазначив суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 900 000 грн без належного розрахунку спричиненої шкоди, та не навів належних підстав для розрахунку. Так, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Вважають, що у даній справі ОСОБА_2 не підтвердив належними та допустимими доказами завдану діями працівників слідства та прокуратури, моральну шкоду у зв`язку із тривалим розслідуванням кримінального провадження.

Оскільки на даний час триває досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000123, та вживаються заходи встановлення осіб причетних до вчинення кримінального правопорушення, позовна вимога ОСОБА_2 є передчасною. Відтак, позивачем не доведено та матеріали справи не містять жодних доказів, на підставі яких можна встановити, що в ході проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні органами досудового слідства допущені порушення норм кримінального процесуального права, які призвели до спричинення саме йому моральної шкоди; не доведено, чим саме йому спричинено шкоду та не обґрунтовано її розмір. Просили суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

15.05.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив Дніпропетровської обласної прокуратури в якій вказав, що з відзивом не погоджується в повному обсязі та зазначив, що позов подано стосовно надмірно триваючого досудового розслідування.

22.05.2024 року від представника відповідача слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якій вказали на те, що позовні вимоги позивача відповідач не визнає в повному обсязі та надали довідку по кримінальному провадженню №0000123 від 05.02.2015. Вказали, що позивач ОСОБА_2 оскаржує саме тривалий строк досудового розслідування посадовими особами, то зазначене саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої. Також позивачем не надано жодного судового рішення, яким би було визнано протиправність дій СУ ГУНП, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди жодним належним чином не підтверджено.

Зазначили, що в позовній заяві позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що дані негативні емоції досягли рівня страждання та/ або приниження внаслідок протиправних дій слідчих і являються підставою для відшкодування моральної шкоди та стягнення грошових коштів у розмірі 900000 грн. Просили суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

12.06.2024 року від позивача надійшла змінена позовна заява в якій визначено сторони по справі та просив суд: стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 900 000 гривень з відповідачів Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, ГУНП в Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури.

24.06.2024 року від представника відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, документ сформований в системі «Електронний суд», надійшов відзив на позовну заяву, в якій вказали на те, що відповідач позовні вимоги не визнає. Звернули увагу на те, що вимогою позову є стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 900 000 гривень з відповідачів Державної казначейської служби у Дніпропетровській області (зазначений орган не зареєстрований у відповідності до вимог чинного законодавства, вимога пред`явлена до неіснуючого органу), ГУНП в Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури. Зазначений спосіб стягнення і захисту порушених прав є таким, що не відповідає сталій судовій практиці, викладеній у постановах Верховного суду, а отже не може бути застосований.

Звернули увагу суду, що Державна казначейська служба України, як і Головне управління, не можуть виступати відповідачами по справі, у зв`язку з тим, що органи Казначейства не порушили жодну норму чинного законодавства, відтак залучення Казначейства в якості Відповідача є процесуально неправильним та безпідставним. Головне управління звертає увагу суду на постанову Верховного суду від 07.07.2022 по справі №201/9398/20 у відповідності до якої Верховний суд зауважує, що у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц провадження №14-538цс19, вказано, що у цивільному судочинстві Держава бере участь у справі як сторона через відповідний орган, наділений повноваженнями, саме у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди, вона бере участь як відповідач через той орган, діянням якого завдано шкоду.

Щодо стягнення моральної шкоди вказали, що для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність саме незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою. Відповідно до змісту позовної заяви досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000123 триває, а позивач, згідно змісту позову, визнаний потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. Фізична особа, яка є потерпілою від кримінального порушення, має право на відшкодування шкоди за рахунок Державного бюджету у випадках та у порядку, передбаченому законом, на підставі статті 1177 ЦК України. Фізична особа, яка є потерпілою від певного кримінального правопорушення, досудове розслідування щодо якого триває і факт вчинення кримінального правопорушення належно не встановлений, не має права на позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, на підставі ч. 2 статті 1177 ЦК України. Проте така фізична особа за наявності відповідних підстав має право на позов про відшкодування їй заподіяної шкоди на загальних засадах (згідно зі статті 1166 і/або статті 1167 ЦК України) або відповідно до іншого спеціального делікту в разі, якщо протиправність дій держави, її органів та посадових осіб окремо встановлені.

Казначейство наголошує, що жодним судовим рішенням, долученим до матеріалів справи, процесуальні рішення посадових осіб правоохоронних органів не визнані саме незаконними. Суди скасовували процесуальні рішення правоохоронців та зобов`язували вчинити певні процесуальні дії. Втім саме визнання незаконними процесуальних рішень в судовому порядку не відбувалося.

Ухвали слідчих суддів про задоволення скарг позивача на постанови слідчого свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, як це помилково вважає позивач. Просили суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2024 року замінено неналежного відповідача Слідче управління ГУНП в Дніпропетровській області на Головне управління Національної поліції у Дніпропетровській області та закрито підготовче провадження у справі.

22.07.2024 року від представника відповідача ГУПН в Дніпропетровській області, документ сформований в системі «Електронний суд», надійшов відзив на позовну заяву в якій вказав на те, що відповідач позовні вимоги не визнає. Вказали, що доводи позовної заяви зводяться лише до незгоди ОСОБА_2 з проведенням досудового розслідування та прийняттям слідчими процесуальних рішень. Просять суд врахувати, що нездатність будь-якого конкретного розслідування дійти певних результатів саме по собі не означає, що воно було неефективним: зобов`язання розслідувати - «це зобов`язання не результату, а засобів» рішення у справі «Mikheyev проти Росії» від 26 січня 2006 року, № 77617/01, §§ 107-109. Крім того зазначили, що відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий є процесуально самостійною особою у кримінальному провадженні і втручання в його діяльність осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Вказали, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000123 на теперішній час триває та проводяться всі необхідні слідчі дії. Враховуючи той факт, що позивач ОСОБА_2 по цій справі оскаржує саме тривалий строк досудового розслідування посадових осіб, то зазначене саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої. В обґрунтуванні моральної шкоди, необхідне повне доведення незаконності дій або бездіяльності службової особи.

Зазначили, що ЦПК України не передбачає можливості встановлення судом у порядку цивільного судочинства фактів протиправності дій чи бездіяльності органу досудового розслідування, а тому, в межах цієї цивільної справи неможливо проводити аналіз дій чи бездіяльності слідчих ГУНП, оскільки правова оцінка таким діям має надаватись виключно в порядку, передбаченому КПК України.

Саме по собі скасування (в т.ч. неодноразове) процесуальної постанови слідчого не свідчить про безумовну неправомірність дій відповідача і завдання такими діями шкоди позивачу, оскільки таке повинно підтверджуватись обвинувальним вироком суду чи іншого рішення суду, в якому встановлено факт незаконності відповідних процесуальних дій. Окрім цього, задоволення процесуальних звернень спрямоване на забезпечення повноти та об`єктивності здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, тому сама по собі ухвала слідчого судді про задоволення скарги не є правовою підставою для відшкодування учасникам кримінального провадження моральної шкоди.

Доводи щодо спричинення моральної шкоди, викладені у позовній заяві, є безпідставними і не доведеними як і недоведений розмір шкоди, яка на думку позивача підлягає відшкодуванню. Вважає, що в позовній заяві позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що дані негативні емоції досягли рівня страждання та/або приниження внаслідок, як вважає позивач, протиправних дій слідчих і являються підставою для відшкодування моральної шкоди та стягнення грошових коштів у розмірі 900 000 грн.

Вказали, що позивач не надав суду доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, психосоматичних та психоемоційних змін, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків, стану та стосунків внаслідок зневажливого ставлення до виконання обов`язків, що виразилось у затягуванні досудового розслідування та не встановленні винних осіб по кримінальним провадженням, а відтак відсутній причинно-наслідковий зв`язок між вказаними наслідками та діяннями, що в свою чергу, вважають, вказує на відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 900 000 гривень. Просили суд в позові відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених в позові підстав та просив суд позов задовольнити з підстав наведених у позові.

Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача ГУНП у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином через підсистему «Електронний суд». Скористались правом та надали відзив на позовну заяву.

Суд, заслухавши представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000123 від 05.02.2015 року Відділенням поліції №5 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні №0000123 за ч.1, 4 ст.190, ч.1 ст.192, ч.1 ст.357, ч.4 ст. 358, ч.2 ст.366 КК України за фактами можливого заволодіння майном ОСОБА_2 шляхом обману в особливо великих розмірах, заподіяння майнової шкоди внаслідок використання майна - 1/2 частини будівлі магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у підприємницькій діяльності іншої особи, викрадення правовстановлюючих документів на магазин «Траса» на пр. імені газети «Правда», 26-Д з приміщення магазину, використання завідомо підробленої заяви від імені ОСОБА_2 про видачу витягу КП «ДМБТІ» ДОР, внесення приватним нотаріусом Рудкевичем Є.В. завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів під час оформлення правочинів щодо вказаного майна. Нагляд за додержанням законів під час розслідування у формі процесуального керівництва забезпечувався Правобережною окружною прокуратурою міста Дніпра.

Згідно з Витягом Слідчим управлінням ГУМВС України в Дніпропетровській області 05.02.2015 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000123 за заявою ОСОБА_6 за фактом незаконного заволодіння 1/2 частини будівлі магазину по АДРЕСА_1 за ч.4 ст. 190 КК України.

Бабушкінським ВП ДВП ГУНП Дніпропетровської області 06.12.2015 року внесено відомості Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом заволодінням 06.08.2012 року майном, яке належить ОСОБА_2 шляхом укладання договору іпотеки на майно по вул.Ордженікідзе,26 у м. Дніпро за № 0004669 за заявою ОСОБА_2 за ч.1. ст. 190 КК України.

Індустріальним ВП ДВП ГУНП Дніпропетровській області 04.01.2016 року внесено відомості Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом заволодінням неправомірних дій ОСОБА_3 яка восени 2008 року викрала правоустановчі документи на магазин «Траса» по пр.. Правди 26-Д та Образцова 70, за № 0000026 за заявою ОСОБА_2 за ч.1 ст. 357 КК України.

Індустріальним ВП ДВП ГУНП Дніпропетровській області 07.04.2017 року внесено відомості Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом заволодінням майном по АДРЕСА_1 у Дніпро за № 0000709 за заявою ОСОБА_2 за ч.4. ст. 190 КК України.

Дніпровським ВП ГУНП Дніпропетровській області 24.04.2017 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001040 на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2017 року за фактом заподіяння значної майнової шкоди шляхом зловживання довірою за відсутності ознак шахрайства, а саме заволодінням 1/2 частиною будівлі магазину по АДРЕСА_1 за ч.1. ст. 192 КК України.

Дніпропетровською місцевою прокуратурою № 3 Дніпропетровської області 29.05.2018 року знесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000086 за фактом видачі приватним нотаріусом Рудкевич Є.В. копій довіреностей від 24.10.2008 року ОСОБА_2 на ОСОБА_3 за ч. 2.ст. 366 КК України.

Слідчим управлінням ГУМП в Дніпропетровській області 01.02.2019 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000095 на підставі ухвали Індустріального суду м. Дніпропетровська справа № 202/264/19 за заявою ОСОБА_5 за фактом підроблення заяв до КП ДМБТІДОР ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з за ч.4 ст. 358 КК України.

Вищезазначені кримінальні провадження об`єднані в одне провадження за №0000123 в якому ОСОБА_2 визнано потерпілим..

Як вбачається з довідки по кримінальному провадженню № 0000123, 05.02.2015 СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000123, за ч. 4 ст. 190 КК України за заявою гр. ОСОБА_2 щодо заволодіння невстановленими особами його майном в особливо великих розмірах шляхом обману. Відповідно до заяви ОСОБА_2 місцем вчинення кримінального правопорушення є нотаріальна контора приватного нотаріуса ДМНО Рудкевича Є.В., де внесено неправомірні відомості щодо видачі довіреності від 24.10.2008 від імені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 (довірена особа).

11.04.2015 підслідність у вказаному кримінальному провадженні визначено за Індустріальним РВ ДМУ м. Дніпропетровська (ВП №2 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області).

02.06.2015 підслідність визначено за Бабушкінським РВ ДМУ м. Дніпропетровська (ВП №7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області).

06.12.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №0004669 за ч. 1 ст. 190 КК України за фактом укладення договору іпотеки на майно за адресою: м. Дніпро, вул. Орджонікідзе, 26. Місце вчинення кримінального правопорушення - нотаріальна контора приватного нотаріуса ДМНО Рудкевича Є.В., Бабушкінський район м. Дніпро.

12.03.2016 прокурором Бабушкінського району об`єднано кримінальне провадження №0000123 з кримінальним провадженням № 0004669 та присвоєно єдиний номер №0000123.

14.04.2016 слідчим Бабушкінського РВ ДМУ м. Дніпропетровська Зубаревою Ю.В. кримінальне провадження № 0000123 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (12.05.2016 прокурором зазначене рішення скасовано).

08.06.2016 слідчим Бабушкінського РВ ДМУ м. Дніпропетровська Супрун О.В. кримінальне провадження № 0000123 повторно закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (11.07.2016 прокурором зазначене рішення скасовано).

28.09.2016 прокурором у кримінальному провадженні № 0000123 визнано підслідність за ДВП ГУНП в Дніпропетровській області (Дніпровське РУП ГУНП в Дніпропетровській області).

04.12.2017 прокурором по вказаному кримінальному провадженні визначено підслідність за Індустріальним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області (ВП №2 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області).

15.01.2018 кримінальне провадження № 0000026 об`єднано з кримінальним провадженням № 0000123 та присвоєно єдиний номер №0000123 та підслідність визначено за Дніпровським ВП ГУНП.

12.06.2008 кримінального провадження №0000123 приєднано кримінальне провадження №0001040 та присвоєно єдиний номер №0000123.

В подальшому 02.08.2018 до кримінального провадження №0000123 приєднано кримінальне провадження №0000086 та присвоєно єдиний номер №0000123 та визначено підслідність за слідчим управлінням ГУНП в Дніпропетровській області.

В подальшому до вказаного кримінального провадження приєднано №0000095 та присвоєно єдиний номер №0000123.

05.06.2020 прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури Біжко С.В. по вказаному кримінальному провадженні визначено за Шевченківським відділенням поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області (ВП №7 Дніпровського РУП ГУНП).

18.11.2021 слідчим СВ ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області було прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0000123 від 05.02.2015 року.

19.09.2022 прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області Латай А.Ю., скасовано рішення про закриття кримінального провадження №0000123.

26.12.2022 заступником начальника Дніпропетровської обласної прокуратури Вахітовим Р.Ф. визначено підслідність у кримінальному провадженні №0000123 за ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

24.01.2023 проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні доручено старшому слідчому СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області Пальок В.Ю.

20.02.2023 старшим слідчим СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області Пальок В.Ю. для погодження з прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Білень А.І. направлено клопотання про арешт майна, а саме нежитлової будівлі магазини за адресою АДРЕСА_2 (раніше АДРЕСА_1 ).

10.03.2023 слідчим управлінням ГУНП в Дніпропетровській області вивчено та заслухано стан досудового розслідування кримінального провадження №0000123 від 05.02.2015.

11.05.2023 прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Суховетрук Т. І. винесено постанову про відмову в погодженні клопотання слідчого про накладення арешту на нерухоме майно шляхом заборони відчуження, розпорядження, користування будівлею магазину літ. А-2 по АДРЕСА_3 .

11.05.2023 прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Суховетрук Т. І. винесено постанову про відмову в погодженні клопотання слідчого про тимчасовий доступ до речей і документів, які перебувають у володінні ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

12.05.2023 прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Суховетрук Т. І. винесено постанову про відмову в погодженні клопотання слідчого про тимчасовий доступ до речей і документів, а саме до копій іпотечного договору ОСОБА_3 за № 014/142740/3101/180 № 2179 від 23.06.2022, а також завірених належним чином копій документів, які ОСОБА_3 надала при складанні договору іпотеки, у тому числі на земельну ділянку з кадастровим номером -053-0257, які перебувають у володінні приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Юрченко Л.Л.

20.07.2023 старшим слідчим СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області Пальок В.Ю. для погодження з прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Білень А.І. направлено клопотання про арешт майна, а саме нежитлової будівлі магазини за адресою АДРЕСА_2 (раніше АДРЕСА_1 ).

26.07.2023 прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Суховетрук Т. І. винесено постанову про відмову в погодженні клопотання слідчого про накладення арешту на нерухоме майно шляхом заборони відчуження, розпорядження, користування будівлею магазину літ. А-2 по АДРЕСА_3 .

31.10.2023 проведення досудового розслідування доручено слідчому СВ ВП №5 Дніпровського РУП ГУНП Петрову А. Д.

Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21.03.2011 (справа № 0417/2-1116/11) позов ОСОБА_7 про визнання договору дарування 1/2 частини будівлі магазину за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 09.12.2008 між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , та про скасування державної реєстрації вищевказаного договору дарування (реєстраційний номер 21371759 від 16.01.2009), а також про визнання за ОСОБА_7 права власності на об`єкт нерухомості в цілому будівлю магазину літ. А-2 загальною площею 680,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , - задоволено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.08.2012 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, вищевказане рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2011 скасовано; у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації та визнання права власності відмовлено.

Зазначене рішення суду апеляційної інстанції не переглядалося та набрало законної сили.

При цьому судами встановлено, що сторони по справі ОСОБА_7 та ОСОБА_2 є рідними братами, вели спільну комерційну діяльність, пов`язану з торгівлею запасними частинами для автотранспортних засобів.

09 грудня 2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Кравцовою А.І. та зареєстрований в реєстрі № 10-4153, за яким позивач безоплатно передав, а відповідач прийняв у власність належну дарувальникові на праві приватної власності 1/2 частину будівлі магазину літ. А-2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (після зміни назви - АДРЕСА_2 ) .

16 вересня 2009 року на підставі вказаного договору дарування право власності на частину будівлі магазину літ. А-2 по АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ОСОБА_2 . Звертаючись із позовом у справі № 0417/2-1116/11, ОСОБА_7 як на підставу своїх вимог посилався на те, що він безоплатно передав своєму братові ОСОБА_2 у власність 1/2 частину будівлі магазину по АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язався щомісячно надавати матеріальну допомогу їх матері ОСОБА_8 у розмірі 10 000 грн., але з листопада 2009 року ця домовленість відповідачем не виконувалася.

Підставою для задоволення позовних вимог у цій справі у суді першої інстанції було визнання позовних вимог представником ОСОБА_2 ОСОБА_3 , яка є його племінницею та рідною донькою позивача ОСОБА_7 , що діяла в суді на підставі довіреності від 24.10.2008 року, посвідченої нотаріусом Рудкевичем Є.В. та зареєстрованої в реєстрі за №12550. При цьому суд першої інстанції також дійшов висновку про те, що при укладенні зазначеного договору дарування між сторонами фактично був укладений договір довічного утримання, оскільки обдарований ОСОБА_2 зобов`язався щомісячно, починаючи з січня 2009 року надавати щомісячну матеріальну допомогу їх матері ОСОБА_8 у розмірі 10 000 грн.

Подаючи апеляційну скаргу на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21.03.2011року у справі №0417/2-1116/11, ОСОБА_7 послався на те, що свою племінницю ОСОБА_3 він не уповноважував представляти його інтереси в цій справі, а тим більш визнавати позовні вимоги про визнання договору дарування йому позивачем ОСОБА_7 1/2 частини згаданого магазину за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 09.12.2008 між ними, а також про скасування державної реєстрації цього договору дарування та визнання за позивачем ОСОБА_7 права власності на цей об`єкт нерухомості в цілому. Про існування зазначеної цивільної справи він не знав та дізнався лише в травні 2012 року, звернувшись до БТІ, тому й подав апеляційну скаргу на це рішення лише 31 травня 2012 року.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, дійшов висновку про те, що зазначена довіреність не надавала права ОСОБА_3 бути представником ОСОБА_2 в судових процесах, тому суд першої інстанції в порушення вимог ст.44ЦПК та ст.237, ст.244 ЦПК України, допустив до участі по справі в якості представника відповідача ОСОБА_2 особу, у якої не було на це повноважень. Крім того, висновок суду першої інстанції про те, що при укладенні зазначеного договору дарування між сторонами фактично був укладений договір довічного утримання, не ґрунтується на доказах, які знаходяться в матеріалах справи та на матеріальному праві відповідно до положень Глави 57 ЦК України, що регулює порядок та умови укладення договору довічного утримання.

Між тим, будучі обізнаним про наявність апеляційного провадження по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2011 року у справі № 0417/2-1116/11, ОСОБА_3 06.08.2012 року уклав із ОСОБА_9 договір іпотеки, за яким передав під заставу частину вищезгаданого магазину в рахунок зобов`язань, що виникли у нього перед останнім за договором позики 300000 Євро, теж укладеним 06.08.2012 року. Обидва договори посвідчувалися приватним нотаріусом Рудкевичем Є.В. При цьому обізнаність ОСОБА_7 про наявність апеляційного провадження в зазначеній справі підтверджується тим, що 25.06.2012 року він звертався до Апеляційного суду із заявою про перенесення розгляду цієї справи, судове засідання по якій було призначене на 26.06.2012 року, на іншу дату.

Усі вищенаведені дії ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Рудкевича Євгена Володимировича, а також судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, що ухвалював рішення в зазначеній справі, заявник вважає шахрайськими.

21.10.2023 слідчим СВ Петровим А. Д. прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 1-кс/201/5259/2023 від 19.12.2023 скасовано постанову слідчого СВ Петрова А. Д. про закриття кримінального провадження № 0000123 та відновлено досудове розслідування.

05.01.2024 слідчим СВ Петровим А. Д. прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0000123.

Слідчим встановлено, що у іншій цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про визнання недійсним згаданого договору дарування вищезазначеного магазину з інших підстав (справа № 202/11928/14-ц, провадження № 22-ц/803/198/23), постановою Дніпровського апеляційного суду від 16.03.2023 рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2021, яким у задоволенні позову ОСОБА_7 про визнання договору дарування частку будівлі магазину по АДРЕСА_3 від 08.12.2011 недійсним відмовлено, - було залишено без змін.

Ухвалою Верховного суду від 08.05.2023 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_7 адвоката Погорілого А.М. на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2021 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16.03.2023 про визнання договору дарування недійсним (справа № 202/11928/14, провадження № 61-5929ск23).

Оцінивши та проаналізувавши здобуті докази в їх сукупності, слідчий прийшов до висновку про їх достатність для прийняття остаточного процесуального рішення, а саме про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

На думку слідчого, отримані в результаті проведення слідчих (оперативних) дій докази достовірно підтверджують, що між братами ОСОБА_7 та ОСОБА_2 виникли цивільно правові відносини, які на час винесення постанови від 05.01.2024 року про закриття кримінального провадження №0000123, вирішуються в порядку цивільного судочинства, а тому склад кримінального правопорушення за ч.ч.1, 4 ст.190, ч.2 ст.192 КК України , ч. 1 ст.357 КК України, об`єктивно відсутній та відсутні кримінальні правопорушення за ч.4 ст.358, ч.2 ст.366 КК України, зважаючи на результати проведених судових почеркознавчих експертиз.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №1-кс/201/368/2024 від 06.03.2024 скасовано постанову слідчого СВ Петрова А. Д. від 05 січня 2024 року про закриття кримінального провадження № 0000123 та відновлено досудове розслідування, слідчий суддя визнав правову позицію слідчого та прокурора про відсутність складу кримінальних правопорушень в окремих епізодах кримінального провадження №0000123 від 05 лютого 2015 року.

Слідчий суддя вказав, що передчасним є висновок слідчого про те, що не є офіційним документом заява до КП ДМБТІ від 16.12.2008 щодо надання інформації з реєстру права власності на будівлю магазину АДРЕСА_1 , та у якій згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №28/1.1/309 від 12.06.2018, підпис від імені ОСОБА_2 виконано не ним, адже за змістом цієї заяви, вона породжує право заявника на отримання витягу із реєстру прав власності. Такий висновок слідчого не обґрунтовано нормативно-правовими документами стосовно порядку подачі подібних заяв, їх розгляду та наслідків опрацювання.

Також передчасним є висновок слідчого про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України в епізоді із зникненням документів стосовно магазину за адресою: пр. імені газети «Правда»,26Д у м. Дніпро, адже відповідно до диспозиції цієї статті, кримінальна відповідальність наступає не тільки за викрадення офіційних документів, але й за їх умисне приховування.

Натомість, як з`ясувалося у судовому засіданні, зазначені документи до теперішнього часу не повернуті ОСОБА_2 , та знаходяться в десятому томі кримінального провадження №0000123.

При цьому, як зазначені документи стосовно магазину за адресою: АДРЕСА_1 опинилися в матеріалах кримінального провадження, та чому не повернуті власнику до теперішнього часу, у своїй постанові від 05.01.2024 року про закриття цього кримінального провадження, слідчий відповіді не надав.

25.04.2024 здійснення досудового розслідування доручено слідчому СВ ВП №5 Дніпровського РУП ГУНП Каргапольцеву І. В.

Отже досудове розслідування триває більше 9 років та кримінальне провадження 9 разів постановою слідчих закривалося, яка скасовувалася, прокурорами та слідчими суддями, що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, ОСОБА_2 у зв`язку з тривалим та неефективним досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні звертався до Генеральної прокуратури, Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Президента та 39 разів з клопотаннями та скаргами до слідчих суддів.

За результатами таких звернень до Дніпропетровської обласної прокуратури у зв`язку з неефективним досудовим розслідуванням, кримінальне провадження передавалось іншому органу досудового розслідування, проводились службові перевірки за результатами яких слідчих було притягнено до дисциплінарної відповідальності, а до процесуальних керівників за неналежний нагляд у формі процесуального керівництва вжито заходів реагування.

Так, відповідно до листа Прокуратури Дніпропетровської області від 12.08.2016 року №04/2/2-295-15 на звернення ОСОБА_2 щодо зміни підслідності у кримінальному провадженні та з інших питань зазначено, що 13.07.2016 року у кримінальному провадженні змінено групу прокурорів, які здійснюють досудове розслідування, крім того керівником Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 перед СУ ГУНП в Дніпропетровській області ініційовано питання про проведення службового розслідування за фактом порушення слідчим вказаного слідчого відділення вимог КПК України при розслідуванні кримінального провадження та притягнення винних до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до листа Прокуратури Дніпропетровської області від 28.09.2016 року №04/2/2-295-15 на звернення ОСОБА_2 щодо зміни підслідності у кримінальному провадженні та з інших питань зазначено, що вивченням матеріалів провадження встановлено, що досудове розслідування здійснено неефективно, без всебічного, повного та неупередженого з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення. У зв`язку з цим, 27.09.2016 прокуратурою області подальше досудове розслідування кримінального провадження доручено слідчому відділу Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Згідно з листом ГУНП в Дніпропетровській області від 25.10.2016 року №37/5-П-118 на заяву адвоката Пономаренка А.В. в інтересах ОСОБА_2 від 30.09.2016 року щодо ненадання старшим слідчим Індустріального ВП ДВП Покрасою К.В. кримінального провадження №0000026 до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська для розгляду скарги по суті, проведено службову перевірку, за результатами якої викладені доводи підтвердилися. Відносно старшого слідчого Індустріального ВП ДВП ОСОБА_10 обмежилися вжитими за неналежне досудове розслідування кримінального провадження дисциплінарними заходами ( оголошено догану).

Відповідно до листа ГУНП в Дніпропетровській області від 15.11.2016 року №6147/12р за зверненням ОСОБА_2 , проведено службове розслідування, за результатами якого до відповідних працівників СВ ДВП вжито заходи.

Згідно з листом Прокуратури Дніпропетровської області від 12.07.2017 року №04/2/2-295-15 на звернення ОСОБА_2 щодо стану досудового розслідування за неналежний нагляд у формі процесуального керівництва до процесуальних керівників вжито заходи реагування.

Відповідно до листа ГУНП в Дніпропетровській області від 13.05.2019 року №2/ Кол-12 за зверненням ОСОБА_2 керівництвом слідчого управління вивчено стан досудового розслідування у кримінальному проваджені №0000123, надано письмові вказівки.

Згідно з листом Дніпропетровської обласної прокуратури від 27.12.2022 року №09/4-295-15 на скаргу ОСОБА_2 , яка надійшла до Офісу Генерального прокурора, щодо стану досудового розслідування у кримінальному провадженні та з інших питань, у зв`язку з неефективним проведенням досудового розслідування, 26.12.2022 обласною прокуратурою подальше досудове розслідування у кримінальному провадженні доручено слідчому відділенню поліції №5 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в області, а здійснення процесуального керівництва Правобережній окружній прокуратурі м. Дніпра.

Відповідно до листа СУ ГУНП в Дніпропетровській області від 10.05.2024 року №2/ М-1283 о/п за скаргою ОСОБА_11 щодо неналежного здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000123 від 05.02.2015, встановлено факт неналежного проведення досудового розслідування окремими поліцейськими слідчого відділу ВП №5 ДРУП ГУНП.

Згідно з листом СУ ГУНП в Дніпропетровській області від 03.06.2024 року №2/ М-1339 о/п за скаргою ОСОБА_11 щодо неналежного здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000123 від 05.02.2015, за відомостями викладеними у скарзі проведено досудове розслідування та до окремих поліцейських СВ ВП №5 Дніпровського РУП ГУНП вжито заходів дисциплінарного впливу.

Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено бездіяльність органів досудового розслідування та надмірну тривалість досудового розслідування.

Відповідачами з 2015 року визнавалась неефективність розслідування, бездіяльність у кримінальному провадженні №0000123, в той же час визнання керівниками Національної поліції факту тривалості та неефективності розслідування, бездіяльність у кримінальному провадженні №0000123 та інші документи органів прокурорського нагляду, судового нагляду свідчать про створену тяганину та небажання розслідувати справу.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У ст.2 КПК України наголошено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 28 КПК України визначено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи або щодо кримінального правопорушення, вчиненого стосовно малолітньої або неповнолітньої особи, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

Відповідно до ст.219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

На момент звернення позивача з позовом до суду досудове слідство органом поліції проводиться 9 років 2 місяці, що не відповідає вимогам закону про розумний строк досудового розслідування.

Вказане свідчить про надмірну тривалість досудового розслідування у справі, яка не є занадто складною і в якій позивач є потерпілим.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У ст.56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди.

Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Частиною 6 ст.1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173 та 1174 цього Кодексу).

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі №6-440цс16.

В ч.1 ст.1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст.1174 ЦК України).

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Таким чином, до спірних правовідносин необхідно застосувати ст.1174 ЦК України, оскільки ч.6 ст.1176 ЦК України передбачає загальні підстави відшкодування шкоди органом досудового розслідування, яка застосовується в разі неможливості застосування ч.1 ст.1176 ЦК України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до абз.1 та 2 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 січня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно абз.2 п.5 зазначеної Постанови №4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно роз`яснень, даних у п.9 Постанови №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Положеннями п.10-1 Постанови №4 роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом.

Відповідно до змісту ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішення ЄСПЛ є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

При встановленні факту моральної шкоди суд керується критеріями загальнолюдських цінностей, на чому неодноразово наголошував у власних рішеннях ЄСПЛ.

Зокрема в п.74 рішення «Ігнаткіна проти України», констатуючи порушення права заявника на справедливий суду, ЄСПЛ наголосив про необхідність недопущення національними органами невиправданих затримок тривалості провадження - «розумність» тривалості провадження має оцінюватися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, та також важливість предмета спору для заявника.

У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року (справа №522/22008/15-ц) зазначено, що, як свідчить тлумачення ст.ст.23,1174 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року (справа №916/1423/17) зроблений висновок, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року (справа №910/23967/16) вказала, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

З урахуванням наведеного, суд вважає встановленим факт тривалої протиправної бездіяльності посадової особи ГУНП в Дніпропетровській області та Дніпропетровської обласної прокуратури щодо проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000123від 05 лютого 2015 року та надмірної тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні за заявою позивача.

Захист прав позивача, як заявника у зведеному кримінальному провадження від 05 лютого 2015 року, не відбувся, адже орган досудового розслідування здійснює розслідування поза межами розумного строку незважаючи на вказівки як ГУНП так і прокурора до вчинення дій, жодних ефективних дій з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, органом досудового розслідування не вчинено.

Вказане дає підстави для відшкодування завданої позивачу бездіяльністю органу досудового розслідування та прокуратурою моральної шкоди.

Як визначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого королівства» (Case of ABDULAZIZ, CABALES AND BALKANDALI), моральна шкода, з огляду на її природу, не завжди може бути предметом чіткого доведення.

Більш того, право на відшкодування, з урахуванням практики ЄСПЛ, повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та ЄСПЛ з України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року в справі № 174/207/22 (провадження № 61-1119св23) зазначено, що:

«позивачка обґрунтовувала свої вимоги неефективністю та надмірною тривалістю здійснення кримінального провадження, в якому вона є потерпілою, внаслідок чого винна особа не була притягнута до кримінальної відповідальності;

відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суди виходили з того, що позивачкою не доведено наявність неправомірних (незаконних) дій працівників прокуратури по відношенню до неї та, відповідно, факт завдання їй моральної шкоди;

суди не врахували, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування та неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність».

Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи всі докази в сукупності суд приймає доводи позивача про те, що надмірна тривалість кримінального провадження, тривала невизначеність спірних правовідносин, призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації його життя, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, для відновлення попереднього його фінансового стану без вкраденого в нього майна та не розкриття злочину. Крім того, протягом тривало часу він змушений був брати участь у судових засіданнях, спростовувати безпідставні та незаконні постанови про закриття кримінального провадження.

Однак, суд враховує той факт, що у справі відсутні достатні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань та немайнових втрат потерпілої особи, які заслуговують на відшкодування у розмірі 900000 грн., які позивач просить стягнути на його користь.

Разом з тим, відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих позивачу тривалим розслідуванням кримінальної справи у якій він є потерпілим, та з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності, суд доходить висновку що розмір моральної шкоди у сумі 50000 грн. є достатньою сатисфакцією порушених прав позивача.

За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Щодо стягнення коштів з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України то суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року в справі № 174/207/22 (провадження № 61-1119св23) зазначено, що: «відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів».

Виходячи із вищевикладеного, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом наведені вище обставини, підтверджені доказами, які досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та враховуючи надані докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул.93-ї Холодноярської Бригади, 1, ), Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (490101, м. Дніпро, вул. Троїцька, 20-а, ), Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 38, ) про відшкодування завданої шкоди задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 50 000(п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 30.12.2024 року

Суддя Л.П. Слюсар