ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/988/24 Справа № 209/3928/18 Суддя у 1-й інстанції - Решетник Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів:Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 липня 2023 року про поверення заяви про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Решетник Т.О).

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 липня 2023 року відмовлено представнику відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в задоволенні клопотання про продовження процесуального строку на подання доказів.

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11.02.2019 по цивільній справі №209/3928/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, визнано неподаною та повернуто заявнику.

Із вказаною ухвалою суду не погодився представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , та подав апеляційну скаргу, вважає, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції було проігноровано обставини справи, а також докази на їх обґрунтування.

ОСОБА_2 просив ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 липня 2023 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Від представника АТ КБ «ПриватБанк» Мельникової Я.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.06.2023 заява була залишена без руху, оскільки вона подана без додержання вимог, встановлених ЦПК України. Заявнику також було роз`яснено, що у разі не усунення недоліків у встановлений в ухвалі суду від 21.06.2023 строк, заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

13.07.2023 від представника заявника (відповідача) ОСОБА_1 адвоката Донець В.В. заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій він зазначає, що копію ухвали суду про залишення заяви без руху він отримав 26.06.2023 на електронну пошту, а в період часу з 30.06.2023 по 05.07.2023 він перебував у відпустці, на підставі зазначеного просив суд: 1. Відкрити провадження по справі №209/3928/18 та повідомити про дату, розгляду справи; 2. Продовжити строк для надання доказів, на які посилається ОСОБА_1 про оплату боргу - на 5 календарних днів, а саме - до 11 липня 2023 року.

Повертаючи заяву про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання представника заявника (відповідача) ОСОБА_1 адвоката Донець В.В. про продовження процесуального строку на подання доказів було подано ним після закінчення строку установленого ЦПК України, та недоліки заяви про перегляд заочного рішення, зазначені в ухвалі суду від 21.06.2023 року, заявником та його представником не усунуто.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право на суд повинно бути забезпечено судовими процедурами, які мають бути справедливими.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень статті 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Стаття 285ЦПК України містить вимоги щодо форми та змісту заяви про перегляд заочного рішення. Зокрема, заява про перегляд заочного рішення повинна бути подана у письмовій формі.

У заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено:

1) найменування суду, який ухвалив заочне рішення;

2) ім`я (найменування) відповідача або його представника, які подають заяву, їх місце проживання чи місцезнаходження, номер засобів зв`язку;

3) обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це;

4) посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача;

5) клопотання про перегляд заочного рішення;

6) перелік доданих до заяви матеріалів.

Заява про перегляд заочного рішення підписується особою, яка її подає.

До заяви про перегляд заочного рішення додаються її копії за кількістю учасників справи та копії всіх доданих до неї матеріалів.

До заяви про перегляд заочного рішення, поданої представником відповідача, додається довіреність або інший документ, який підтверджує його повноваження.

До заяви про перегляд заочного рішення додається документ про сплату судового збору.

До заяви про перегляд заочного рішення додаються докази, на які посилається заявник.

До неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються положеннястатті 185цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи. залишаючи заяву про перегляд заочного рішення без руху, суд виходив з того, що заява не відповідає вимогам ст 285 ЦПК України:

- ч.4 ст. 285 ЦПК України, до заяви про перегляд заочного рішення не додано її копії за кількістю учасників справи та копії всіх доданих до неї матеріалів, що підтверджується актом про відсутність вкладень від 21.06.2023 складеним працівниками Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

ч.5 ст. 285 ЦПК України, до заяви про перегляд заочного рішення не додано довіреність або інший документ, який підтверджує повноваження адвоката Донець В.В. на подання заяви від імені заявника (відповідача) ОСОБА_1 ;

ч.6 ст. 285 ЦПК України, до заяви про перегляд заочного рішення не додано документ про сплату судового збору;

ч.7 ст. 285 ЦПК України, до заяви про перегляд заочного рішення не додано докази, на які посилається заявник.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалу суду від 21.06.2023 року про залишення заяви без руху представник відповідача отримав 26.06.2023 року.

Згідно довідки, адвокат Донець В.В. з 30.06.2023 року по 06.07.2023 року знаходився у плановій відпустці.

13 липня 2023 року представником відповідача до суду було надіслано два примірники випрвленої заяви про перегляд заочного рішення з додатками та клопотання в якому останній просив продовжити строк для надання доказів, на якій посилається ОСОБА_1 до 11 липня 2023 року.

Згідно частини 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Таким чином, визнаючи заяву ОСОБА_1 неподаною та повертаючи її відповідачу з тих підстав, що представником відповідача усунуто недоліки ухвали без руху не у встановлений строк та клопотання про продовження строку на виконання ухвали від 21.06.2023 року, подано після спливу такого строку, апеляційний суд вважає надмірним формалізмом, оскільки заявником було надано докази з яких причин ним було пропущено строк на усунення недоліків, а саме находження представника відповідача у відпустці.

Також слід зазаначити, що посилання суду на невиконання у повному обсязі ухвали від 21.06.2023 року безпідставне та спростовується матеріалами справи.

За таких обставин, надто суворе дотримання судом правил процесуального законодавства свідчить про надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства під час вирішення прийняття заява для розгляду, оскільки застосовані судом обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права.

Як наголосив Верховний Суд в постанові від 05.08.2020 у справі №177/1163/16-ц, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правого захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на судовий захист передбачається ст. 55 Конституції України, ст. 4 ЦПК України.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно задовольнити, а ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2023 року необхідно скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379,376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 липня 2023 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 8 лютого 2024 року.

Головуючий - суддя О.В. Халаджи