Справа № 465/7891/24
Провадження 2/465/3309/24
РІШЕННЯ

Іменем України

18.12.2024 м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі головуючої судді Кушнір Б.Б., за участю секретаря судового засідання Швед О.Р., представника позивача Мельницької Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Мельницька Г.В., звернулася до суду з позовною заявою до Львівської міської ради, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,в якому просить визначити ОСОБА_1 додатковий строк три місяці з дня набрання даним рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Львові.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, ОСОБА_2 .Позивач з 2008 року з родиною постійно проживає і працює в АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_2 , позивач та ОСОБА_3 мати позивача визначились, що права на спадок батька буде оформляти мати позивача, яка проживала із спадкодавцем однієї сім`єю. У 2024 ОСОБА_4 звернулась до нотаріуса та з`ясувалось наявністю складеного ОСОБА_2 заповіту на позивача. Після чого такий заповіт був знайдений ОСОБА_3 серед домашнього вжитку у належній померлому квартирі по АДРЕСА_2 . Про заповіт позивачу та його матері спадкодавець не повідомив. Враховуючи наявність заповіту і волю померлого, 24.07.2024 позивач звернувся поштовим зв`язком до приватного виконавця із заявою про прийняття спадщини. Проте повідомленням №30/02-14 від 20.09.2024 приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Заплотинської Олени Борисівни за заявою позивача 17.09.2024 було зареєстровано спадкову справу №9-2024, однак у зв`язку з пропуском визначеного ст.1270 ЦК України строку позивачу роз`яснено право звернутись до суду. Відтак, після звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, з метою оформлення спадкового майна, що залишилось після смерті батька позивач дізнався, що ним пропущений встановлений чинним законодавством шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Зазначає, що строк для прийняття спадщини позивачем був пропущений з поважних причин, а тому позивач змушений звертись зданою заявою до суду за захистом свого права та інтересу. Просить позов задоволити.

Ухвалою судді від 09.10.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 08.11.2024 клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено, витребувано копію спадкової справи.

20.11.2024 на адресу суду на виконання ухвали суду від 08.11.2024 надійшли витребувані докази від приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Заплотинської Олени Борисівни.

Ухвалою суду від 03.12.2024 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовну заяву, надала аналогічні пояснення, викладеним в позовній заяві. Просила позов задоволити, а також вказала, що слід залишити судові витрати за позивачем.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, втім з використання сервісу «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи без її участі, по справі просить прийняте законне і обгрунтоване рішення, та у разі задоволення позову, просить судові витрати залишити за позивачем, оскільки позов виник не з вини Львівської міської ради.

За таких обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 01.02.2022.

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно квартира по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 ,що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 18.03.1970 року народження.

За свого життя ОСОБА_2 склав заповіт 02.11.2009, який посвідчений приватним нотаріусом Футорянською О.А. та зареєстрований в реєстрі за №2911, відповідно до якого ОСОБА_2 заповів своєму синові, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право.

Повідомленням спадкоємцю №30/02-14 від 20.09.2024 приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Заплотинської Олени Борисівни стверджується, що за заявою ОСОБА_1 від 17.09.2024 про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстровано 17.09.2024 спадкову справу №9-2024, номер у спадковому реєстрі 72992468, однак у зв`язку з пропуском визначеного ст.1270 ЦК України строку позивачу роз`яснено право звернутись до суду.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За загальними нормами про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Норми частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 28 березня 2022 року у справі №750/2158/21 (провадження № 61-753св22), від 16 серпня 2023 року у справі № 758/13293/18 (провадження № 61-13061св22).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Так, статтею 1272 ЦК України передбачено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Судом не встановлено навність інших спадкоємців за законом, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 в порядку, передбаченому нормами Цивільного кодексу України.

Натомість, позивач звернувся до приватного нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини за заповітом 24 липня 2024 року.

Проте, 20 вересня 2024 року за вих. №30/02-14 повідомленням приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Заплотинської Олени Борисівни, позивачу було відмовлено у реалізації права на спадкування, оскільки останній пропустив строк у шість місяців для прийняття спадщини згідно вимог ст.1270 ЦК України.

Згідно з п.24 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду України 26.09.2012 року по справі №6-85цс-12 зазначається, що правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду України від 6 лютого 2013 року у справі 6-167цс12, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийнята спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Той факт, що позивач з 2008 року по теперішній час проживає і працює в Канаді, що підтверджуєтьсязасвідченим перекладом карти резидента, що свідчить про об`єктивну неможливість та наявність перешкод у позивача для вчинення ним дій по поданню до приватного нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті батька у строк, встановлений статтею 1270 ЦК України.

Водночас судом встановлено, що позивач не звернувся у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, оскільки не знав, що його батько ОСОБА_2 склав заповіт на його користь.

У постанові від 16.08.2023 у справі №758/13293/18 (провадження №61-13061св22) Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Таким чином, причини пропуску строку на прийняття спадщини наведені представником позивача є поважними.

Зважаючи на дану обставину, суд визнає поважним пропуск позивачем строку для прийняття спадщини. Беручи до уваги, що пропущення позивачем строку для прийняття спадщини сталося з поважної причини, суд вважає, що йому необхідно визначити додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Вказана правова позиція також висловлена в постанові Верховного Суду від 15.04.2021 року по справі №591/1271/18.

Відповідно до першого речення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В свою чергу положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду.

Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи представником позивача було обґрунтовано доведені ті обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, а також виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що з метою захисту порушених майнових прав позивача слід задовольнити позов.

Судові витрати залишити за позивачем, з огляду на те, що спір виник внаслідок дій позивача та те, що представник позивача у судовому засіданні зазначила, що вона не заперечує щодо залишення таких за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 19, 76, 77, 79, 80, 83, 89, 95, 141, 211, 223, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк у 3(три) місяці з дня набрання даним рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті його батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Львівська міська рада, , місцезнаходження: м. Львів пл. Ринок, буд. 1.

Дата складення повного судового рішення 27.12.2024.

Суддя Кушнір Б.Б.