ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С ТА Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2024 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого Ткаченко І.Ю.,

суддів: Пищиди М.М., Свистунової О.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 вересня 2024 року про залишення без розгляду заяви про перегляд заочного рішення,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 березня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість в сумі 10715 доларів США та 10 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 292998,50 грн, а також судові витрати по справі.

21 серпня 2024 року відповідачка ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення в якій також поставила питання про поновлення строку.

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 вересня 2024 року у задоволенні заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 22 березня 2019 року відмовлено. Заяву про перегляд заочного рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 22 березня 2019 року залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 вересня 2024 року, поновити строк на звернення з заявою про перегляд заочного рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ні судової повістки, ні копії заочного рішення вона не отримувала.

11 грудня 2024 року ТОВ «Цикл Фінанс» надало відзив на апеляційну скаргу в якому зазначаючи про законність та обґрунтованість ухвали просить суд залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. (п.4 ч.4 ст.19 ЦПК України).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Суд першої інстанції, дослідивши заяву про поновлення строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення та про перегляд заочного рішення, перевіривши матеріали цивільної справи, вважав за необхідне відмовити у поновленні процесуального строку для подання заяви про перегляд заочного рішення суду, заяву про перегляд заочного рішення суду залишити без розгляду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Згідно до ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 126 ЦПК України встановлено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, навела такі висновки щодо застосування положень статей 126,127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу: передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення; оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

Отже Велика Палата Верховного Суду з огляду на здійснений нею відступ від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, констатувала наявність у суду першої інстанції повноважень на залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на звернення до суду та відсутності передумов для його поновлення судом.

Велика Палата Верховного Суду констатувала, що інститут процесуальних строків є наскрізним та міжгалузевим інститутом процесуального права, а положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.

Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Причину пропуску строку можна вважати поважною, якщо вона відповідає одночасно всім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, які безпосередньо унеможливлюють чи ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, що виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) цю обставину підтверджено належними й допустимими засобами доказування.

З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа "Мушта проти України"); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи "Рябих проти Росії", "Устименко проти України"); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи "Безруков проти Росії", "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania)).

ЄСПЛ неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі "Олександр Шевченко проти України", "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції (пункт 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі "Устименко проти України").

Легітимними обмеженнями визнаються встановлені законодавчим органом вимоги щодо строків оскарження судових рішень. При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства.

З матеріалів справи встановлено, що у вересні 2018 року ПАТ «Райффайзен банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд першої інстанції надіслав на адресу, за якою зареєстроване місце проживання відповідачки, судову повістку повідомлення про призначення справи до розгляду на 11 грудня 2018 року, копію позовної заяви з додатками та копії ухвали про відкриття провадження.

Жодних даних відносно процесуальних дії вчинених судом 11 грудня 2018 року матеріали справи не містять.

В подальшому суд надіслав на адресу реєстрації відповідачки судову повістку повідомлення про призначення справи до розгляду на 06 лютого 2019 року.

Поштове відправлення - судова повістка повідомлення про призначення справи до розгляду на 11 грудня 2018 року, копія позовної заяви з додатками та копія ухвали про відкриття провадження, повернулося до суду з відміткою на конверті за закінченням терміну зберігання. Також до суду повернулося поштове відправлення - судова повістка повідомлення про призначення справи до розгляду на 06 лютого 2019 року. Жодних причин повернення вказаного поштового відправлення на конверті не вказано.

06 лютого 2019 року розгляд справи відкладено на 22 березня 2019 року.

В матеріалах справи наявний супровідний лист про надсилання на адресу за якою зареєстроване місце проживання відповідачки повістки повідомлення про призначення справи до розгляду на 22 березня 2019 року.

Втім жодних даних про отримання чи даних про повернення до суду вказаного поштового відправлення матеріали справи не містять.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 березня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість в сумі 10715 доларів США та 10 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 292998,50 грн, а також судові витрати по справі.

В матеріалах справи наявний супровідний лист про надсилання на адресу, за якою зареєстроване місце проживання відповідачки, копії заочного рішення від 22 березня 2019 року. Втім жодних даних про отримання чи даних про повернення до суду вказаного поштового відправлення матеріали справи не містять.

Тобто жодних доказів того, що відповідачка отримала копію рішення та знала про його існування втім свідомо його ігнорувала матеріали даної справи не містять.

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 15 березня 2024 року задоволено заяву про заміну стягувача у виконавчому провадженні. Замінено ПАТ «Райффайзен банк» на ТОВ «Цикл Фінанс». У вказаній заяві не зазначено про те, що рішення було звернуто до виконання. Таким чином докази вчинення виконавчих дій, які б могли слугувати доказом обізнаності відповідачки про рішення в матеріалах справи відсутні.

Суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув, не встановив обставини справи у повному обсязі та не дослідив докази, на які посилався заявник, не дав їм належну оцінку, чим допустив неповноту з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що вирішення питання щодо заяви про перегляд заочного рішення відбулось без повного з`ясування та оцінки усіх обставин, а тому ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою.

Що стосується вимоги апеляційної скарги про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, то суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо вирішення питання поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом на подання заяви про перегляд заочного рішення, оскільки згідно вимог ст.284 ЦПК України такі процесуальні дії вчиняє суд першої інстанції, який ухвалював заочне рішення.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не врахувавши положень вищезазначених процесуальних норм, залишив заяву про перегляд заочного рішення без розгляду без достатніх на те правових підстав, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 вересня 2024 року про залишення без розгляду заяви про перегляд заочного рішення - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: