Провадження № 2/202/2546/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Доценко С.І.

за участю секретаря Тарасової К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що 23 листопада 1990 року він уклав шлюб з ОСОБА_4 , після чого дружина змінила прізвище на ОСОБА_5 . 24 квітня 1998 року позивачем спільно з дружиною у спільну сумісну власність було придбано житловий будинок літ.А-1, житловою площею 29,9 кв.м, з надвірними побудовами: літня кухня літ.Б, сарай літ.В,гараж літ.Г, убиральні літ.Д, Е, душ, споруди №№ 1-5, І на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Придніпровській товарній біржі за № 207-Н. Право власності на будинок зареєстровано Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації, про що в реєстрову книгу № 255, за реєстровим № 119 від 20 травня 1998 року. Вказаний будинок був придбаний на ім`я його дружини ОСОБА_6 , але придбані за їх спільні кошти в період зареєстрованого шлюбу, тобто були їх спільною сумісною власністю. ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина позивача - ОСОБА_6 померла. Після її смерті позивач належним чином прийняв спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори. Відповідач ОСОБА_2 від спадщини відмовився, але він був зареєстрований з померлою дружиною на день її смерті. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_6 немає. Проте під час оформлення спадщини з`ясувалося, що позивач не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки право власності на житловий будинок зареєстровано в бюро технічної інвентаризації на підставі договору, укладеного на товарній біржі, без нотаріального посвідчення. При цьому на даний час нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу будинку він не має можливості, оскільки його дружина померла (а договір був укладений на її ім?я), місцезнаходження продавця йому невідомо, вони не можуть укласти договір в органах нотаріату, право власності на договір вже було зареєстроване в бюро технічної інвентаризації на підставі договору, укладеного на товарній біржі. На момент укладення правочину (а минуло вже більше 20 років) вони з відповідачкою ОСОБА_3 досягли всіх істотних умов договору, що підтверджується договором від 24.04.1998 р., цей договір був повністю ними виконаний вони з ОСОБА_6 передали ОСОБА_3 гроші, а вона передала їм житловий будинок, яким вони користуються та володіють вже більше 20 років. А тому вважає, що є всі підстави, передбачені ст.ст.219, 220 ЦК України для визнання його дійсним. Таким чином, позивач є власником частини будинку, який був придбаний ним спільно з дружиною ОСОБА_6 , а також має право на отримання у спадщину 1/2 частину цього будинку як спадкоємець першої черги після смерті своєї дружини ОСОБА_6 . Проте у зв`язку з оформленням договору купівлі-продажу будинку на товарній біржі, право власності на будинок не визнається нотаріусом, що перешкоджає реалізувати його права як співвласника частини будинку та як спадкоємця 1/2 частини будинку.

Позивач ОСОБА_1 , а також його представниця адвокатка Скочко О.А. в судове засідання не з`явились, адвокат Скочко О.А. надала заяву щодо розгляду справи за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з?явився, причини неявки суду не повідомив, надав до суду заяву про те, що позов визнає і не заперечує проти його задоволення без його участі.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання на неодноразові виклики не з?явилась, причин неявки суду не повідомила, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 23 листопада 1990 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_4 , після чого дружина змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 23.11.1990 року.

24 квітня 1998 року позивачем спільно з дружиною у спільну сумісну власність було придбано житловий будинок літ.А-1, житловою площею 29,9 кв.м, з надвірними побудовами: літня кухня літ.Б, сарай літ.В,гараж літ.Г, убиральні літ.Д, Е, душ, споруди №№ 1-5, І на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Придніпровській товарній біржі за № 207-Н. Право власності на будинок зареєстровано Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації, про що в реєстрову книгу № 255, за реєстровим № 119 від 20 травня 1998 року. Вказаний будинок був придбаний на ім`я його дружини ОСОБА_6 , але придбані за їх спільні кошти в період зареєстрованого шлюбу, тобто були їх спільною сумісною власністю, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 24.04.1998 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина позивача - ОСОБА_6 померла, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть від 07.11.2022 року.

Після її смерті позивач належним чином прийняв спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори.

Відповідач ОСОБА_2 від спадщини відмовився, що підтверджується заявою про відмову від спадщини від 18.04.2023 року.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_6 немає.

Під час оформлення спадщини з`ясувалося, що позивач не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки право власності на житловий будинок зареєстровано в бюро технічної інвентаризації на підставі договору, укладеного на товарній біржі, без нотаріального посвідчення, що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Четвертою дніпровської державної нотаріальної контори від 11.11.2023 р.

При цьому на даний час нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу будинку позивач не має можливості, оскільки його дружина померла (а договір був укладений на її ім?я), місцезнаходження продавця йому невідомо, вони не можуть укласти договір в органах нотаріату, право власності на договір вже було зареєстроване в бюро технічної інвентаризації на підставі договору, укладеного на товарній біржі.

На момент укладення правочину (а минуло вже більше 20 років) позивач разом з дружиною досягли всіх істотних умов договору з відповідачкою ОСОБА_3 , що підтверджується договором від 24.04.1998 р., цей договір був повністю ними виконаний вони з ОСОБА_6 передали ОСОБА_3 гроші, а вона передала їм житловий будинок, яким вони користуються та володіють вже більше 20 років.

Позивач є власником частини будинку, який був придбаний ним спільно з дружиною ОСОБА_6 , а також має право на отримання у спадщину 1/2 частину цього будинку як спадкоємець першої черги після смерті своєї дружини ОСОБА_6 . Проте у зв`язку з оформленням договору купівлі-продажу будинку на товарній біржі, право власності на будинок не визнається нотаріусом, що перешкоджає реалізувати його права як співвласника частини будинку та як спадкоємця 1/2 частини будинку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України ч астки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

При цьому на спільне майно другому з подружжя нотаріусом видається свідоцтво про право власності на частку у спільному майні, а інша частина спадкується спадкоємцями в загальному порядку.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 9 Житлового Кодексу України (в редакції на час укладання договору купівлі-продажу будинку) громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року (що діяв і на час укладання договору купівлі-продажу будинку), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню та вважаються укладеними з моменту їх реєстрації на біржі.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про врегулювання сплати державного мита при відчуженні об`єктів нерухомого майна» №1030 від 13.08.1996 року, яка діяла на момент укладення договору купівлі-продажу від 08.08.2000 року, будь-які угоди про відчуження об`єктів нерухомого майна, які укладаються на біржах, в агентствах нерухомості тощо, прирівнюються до нотаріального посвідчення цих договорів.

Відповідно до положень ст.328 ЦК України (в редакції від 16.01.2003р.), який набрав чинності з 01.01.2004 року, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Нормами ч.3, 4 ст.334 ЦК України (в редакції від 16.01.2003р.) передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме на майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до вимог ч.2 ст.215 ЦК України, у випадках встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, а згідно з ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до положень ст.ст.11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених, оспорюваних прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону,виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

У зв`язку із змінами у законодавстві України на даний час права позивача не можуть бути реалізовані в позасудовому порядку.

Згідно ст.219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Відповідно до ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що волевиявлення сторін було направлено на укладення договору купівлі - продажу . За договором купівлі-продажу від 24.04.1998 року були виконанні всі умови : позивачем з дружиною ОСОБА_6 оплачено продавцю повну вартість, продавець передав будинок, правовстановлюючі документи на будинок , що підтверджено умовами договору (а.с. п.п.1, 4). Договір купівлі продажу був оформлений відповідно до діючого на час оформлення правочину законодавства, яке відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року (що діяв і на час укладання договору купівлі-продажу будинку), мало конкретну вказівку , що угоди, зареєстровані на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню та вважаються укладеними з моменту їх реєстрації на біржі. Також, на підставі зазначеного договору право власності на будинок пройшло державну реєстрацію у встановлений на час укладення договору порядку - в в органах БТІ.

Таким чином, сторони договору домовились щодо всіх істотних умов договору та виконали його, проте не посвідчили його нотаріально керуючись Законом України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року (що діяв і на момент укладення договору купівлі-продажу) та іншими актами законодавства, що діяли на той час.

У зв`язку з тим, що позивачу постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори від 11.11.2023 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який належав ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.1998 року, позивач позбавлений можливості захистити свої спадкові права в позасудовому порядку.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, тому що іншим способом позивач позбавлений можливості реалізувати своє право.

При цьому суд виходить із принципу правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права.

Так суд вважає, що позивач і інші сторони договору купівлі-продажу, при його укладенні діяли у відповідності із нормами діючого законодавства , а саме Закону України « Про товарну біржу» . Право власності на будинок пройшло державну реєстрацію і значиться за позивачем та його померлою дружиною.

Таким чином, до ситуації , що склалась призвела колізія правових норм, усунення яких є обов`язком держави, і це не може негативно впливати на права пересічного громадянина.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).

Керуючись ст. ст.7,12, .ст. 12, 13, 81, 263-265,268, 354, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості від 24.04.1998 р., посвідчений в м.Дніпропетровську, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , зареєстрований на Придніпровській товарній біржі за № 207 НД/207-Н від 24.04.1998 р., в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської міської ради 20.05.1998 р. в реєстрову книгу № 255 за № 119.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , як набутого ним у власність в період шлюбу з ОСОБА_6 та в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30( тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 30.12.2024 року.

Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України або в підсистемі "Електронний суд".

Суддя С. І. Доценко