Справа № 539/1413/24
пров. № 2/544/403/2024
Номер рядка звіту 38
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 липня 2024 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Ощинської Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання Пірогова В.Г.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кошової Я.М. (діє на підставі ордера серія ВІ № 1210242 від 22.05.2024),

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у режимі відеоконференції у м. Пирятин у приміщенні суду по вул. Ярмарковій, 17, цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АБЕКОР» (далі TOB «ФК «АБЕКОР») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

Позивач ТОВ «ФК «АБЕКОР» 09.04.2024 звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК «АБЕКОР» зазначає, що 27.12.2023 TOB «ФК «АБЕКОР» та ОСОБА_1 за допомого Інформаційно-телекомунікаційної системи TOB «ФК «АБЕКОР», уклали електронний кредитний договір «6666», Згідно з пунктом 1.2. кредитного договору загальний розмір наданого кредит складає 1000 грн. TOB «ФК «АБЕКОР» виконало свої зобов`язання перед позичальником за кредити договором та надало йому кредит в сумі 1000 грн. шляхом зарахування кредиті коштів на платіжну картку позичальника, маска картки № НОМЕР_1 . У встановлений термін 26.01.2024 відповідач свої зобов`язання пе кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим також керуючись умовами зазначеного кредитного договору та умовами п.1.4 кредитного договору, у зв`язку з цим строк користування кредитом становить 91 р. включно. У встановлений строк узгодженої дати повернення кредиту 27.03.2024 відповідач не виконав свої боргові зобов`язання за кредитним договором, в зв`язку з чимуу відповідача виникла прострочена заборгованість перед кредитором в розмірі 1000 грн. - тіло кредиту та грн. - нараховані проценти. Додатково до зазначеного, між сторонами було укладено додаткову угоду про продовження строку користування кредитним коштами, відповідно до яких протягом періоду користування кредитними коштами відбувається за процентною ставкою у розмірі 1,99% за кожен день протягом базового періоду 30 днів, та за процентною ставкою у розмірі 2,49% за кожен день протягом основного періоду 50 днів, термін повного погашення заборгованості встановлено 27.03.2024, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість перед кредитом в розмірі 2716,59 грн, з яких: 976,60 грн тіло кредиту та 1736,99 грн нараховані проценти. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «АБЕКОР» заборгованість за кредитним договором № 6666 від 27.12.2023 у розмірі 2716,59 грн. та судові витрати.

23 травня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кошової Я.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання зазначила, що ОСОБА_1 позов не визнає в повному обсязі, заперечує факт отримання кредитних коштів та взагалі будь-які відносини з позивачем, укладення кредитного договору - в тому числі. Спір щодо стягнення отриманих кредитних коштів, може бути вирішено виключно після встановлення факту укладення кредитного договору, та отримання відповідних грошових сум згідно договору. Навіть якщо суд прийме як доказ доданий до позовної заяви, кредитний договір, то відповідач звертає увагу суду на те, що вказаний договір не підписано ні в порядку передбаченому законом, ні в порядку передбаченому п.10.1 самого договору. Аналог власноручного підпису в будь-якому випадку не може бути електронним підписом оскільки це не передбачено ні Законом України «Про електронні довірчі послуги», ні Законом України «Про електронну комерцію». Відтак сам порядок укладання договору не передбачений законом і не може в даному випадку підміняти імперативно визначений порядок укладення договору. У зв`язку з цим до суду поданий договір не підписаний, а відтак не може бути покладений в основу судового рішення. Щодо положення останнього абзацу пункту 10.1 про те що укладений між сторонами договору може бути засвідчений накладенням кваліфікованого електронного підпис уповноваженого працівника кредитору, в даному випадку так само накладання підпису працівника на вже укладений договір не свідчить про його укладення сторонами та не може бути причиною визнання його дійсним оскільки наданий примірник договору без відтворення власноручного підпису та без доказів накладення навіть кваліфікованого електронного підпису на вже підписаний договір. На підставі викладеного просить суд у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в повному обсязі.

Ухвалою від 28 травня 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів та розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з відстав викладених у відзиві, просила відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Додатково зазначила, що її довіритель не зверталася до поліції з приводу шахрайських дій по відношеннб до неї та не надавала виписки по рахунку за грудень 2023 року з приводу не надходження коштів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача TOB «ФК «АБЕКОР» знайшли своє підтвердження та підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 27.12.2023 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВ КОМПАНІЯ «АБЕКОР» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи TOB «ФК «АБЕКОР» уклали електронний кредитний договір № 6666 (а.с. 13-23).

Згідно з пунктом 1.2. кредитного договору загальний розмір наданого кредит складає 1000 грн. Відповідно до пункту 1.3. кредитного договору строк кредиту до 27.03.2024 року включно. TOB «ФК «АБЕКОР» виконало свої зобов`язання перед позичальником за кредити договором та надало йому кредит в сумі 1000 грн. шляхом зарахування кредиті коштів на платіжну картку позичальника, маска картки № НОМЕР_1 , що підтверджується копією квитанції за сплату№ 325247704 від 27.12.2023.

Правочив вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу.

Згідно з п. 1 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», - кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого литу споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кедит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття з усвідомленого рішення.

Надалі відповідач пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «АБЕКОР», що свідчить, про те, що відповідач з павилами та іншою наданою йому інформацією

Між сторонами було укладено додаткову угоду до Кредитного договору № 6666 від 27.12.2023 про продовження строку користування кредитним коштами, відповідно до яких протягом періоду користування кредитними коштами відбувається за процентною ставкою у розмірі 1,99% за кожен день протягом базового періоду 30 днів, та за процентною ставкою у розмірі 2,49% за кожен день протягом основного періоду 50 днів, темін повного погашення заборгованості встановлено 27.03.2024.

Після укладання кредитного договору 27.12.2023 р. відповідач отримав, кредит від кредитодавця в сумі 1000 грн. на свою платіжну карту, ма картки № НОМЕР_1 ( а.с. 11).

У встановлений строк узгодженої дати повернення кредиту 27.03.2024 відповідач не виконав свої боргові зобов`язання за кредитним договором, в зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість перед кредитором в розмірі 2716,59 грн., з яких 979,60 заборгованість за тілом кредиту та 1736,99 грн. - нараховані проценти (а.с. 29).

Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідачка використала кредитні кошти, однак, умов договору не виконала і не погасила борг.

За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормамиглави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.

Абзац другий частини 2статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК Українидоговір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 625 ЦК Українипередбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Таким чином, TOB «ФК «АБЕКОР» надало належні і допустимі докази укладення із ОСОБА_1 кредитного договору № 6666 від 27.12.2023 та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 1000,00 грн.

Відповідач позов не визнає в повному обсязі, заперечує факт отримання кредитних коштів, проте доказів відсутності отримання перерахованих коштів на картковий рахунок, в якості виписки та доказів звернення із відповідною заявою до поліції суду не надала.

Клопотань від відповідача щодо встановлення належності їй карткового рахунку до суду не надходило.

Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитних договорів (ст. 638 ЦК України).

Загальний розмір заборгованості відповідача за Кредитним договором № 6666 від 27.12.2023 становить: 2716,59 гривень, а саме: 979,60 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1736,99 грн. нараховані проценти.

Водночас, суд також погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Станом на день розгляду справи заборгованість за договором кредиту відповідачкою не погашена, тому сума простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 979,60 грн підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками у розмірі 1736,99 грн. суд дійшов до такого висновку.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

За правилами ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зположеннями статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторонни є вільними в укладенні договору, виборі контрагентата визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловогообороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За змістом положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі-Закон) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що несуперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, частина 4 статті 18 Закону не містить застереження щодо незастосування зазначених положень пункту 5 частини 3 цієї статті до умови договорів про надання споживчого кредиту.

Частинами 5 та 7 статті 18 Закону передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм, дає підстави для висновку про те, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим.

Так, судом встановлено, що заборгованість відповідачки за кредитом становить 979,60 грн. При цьому, заборгованість за відсотками позивач просить стягнути у розмірі 1736,99 грн, яка майже у 2 рази перевищує розмір боргу, тобто становить майже 200 %.

Суд вважає, що нарахована позивачем сума по відсоткам за користування кредитом 1736,99 грн не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст. 3 п. 6, ст. 509 ч. 3 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання.

З огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції Україниучасть у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частиниРішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК Українизасадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013).

У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами.

При цьому, суд вважає релевантним посилання на вказане рішення Конституційного суду при вирішенні питання про розмір відсотків за порушення відповідачкою грошового зобов`язання.

Враховуючи наведене, при вирішенні питання щодо стягнення відсотків, суд, встановивши співрозмірність нарахованих відсотків невиконаному зобов`язанню відповідача та врахуючи інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, вважає, що належить зменшити розмір відсотків до розміру 489,80 грн, що складає 50% від суми заборгованості по кредиту. На переконання суду, саме такий розмір відсотків буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним у розрізі конкретних правовідносин.

Враховуючи наявність у ОСОБА_1 непогашеної заборгованості за кредитним договором, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача частково, а саме: стягнути заборгованість за кредитним договором, яка складається з наступного:

- 979,60 грн заборгованість за тілом кредиту;

- 489,80 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, на 54,00% (1469,40х100/2716,59=54,08), то з відповідачки у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 1308,10 грн (2422,40х54/100=1308,10).

Щодо стягнення витрат понесених позивачем за надану професійну правничу допомогу у розмірі 500 грн., в цій частині суд відмовляє оскільки останніми не надано доказів проведення оплати за такі послуги, лише їх попередній розрахунок. Суд вказує на тому, що сторони можуть звернутися до суду про постановлення додаткового рішення в частині стягнення витрат понесених на професійну правничу допомогу.

Підстави для негайного виконання рішення відсутні.

Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися.

На підставі вищевикладеного, та керуючись статтями 2, 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АБЕКОР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АБЕКОР» заборгованість за кредитним договором №6666 від 27.12.2023 в розмірі 1469 (одна тисяча чотириста шістдесят дев`ять) гривень 40 копійок (з яких: 979,60 грн. заборгованість за тілом кредиту, 489,80 грн. нараховані проценти).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АБЕКОР» судові витрати понесені останніми за розгляд справи у виді судового збору в розмірі 1308 (одна тисяча триста вісім) гривень 10 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду безпосередньо подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ТОВ «ФК «АБЕКОР», вул. Костянтинівська, 75/601А, Подільський район. м.Київ, ідентифікаційний код юридичної особи 39287145.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_2 виданий Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області 28.03.2014 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя Ю.О.Ощинська