Справа № 465/4859/22 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С. М.
Провадження № 22-ц/811/2458/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Ковальчука Ю.П.,

з участю: представника апелянта - адвоката Блонського М.А., відповідача ОСОБА_1 ,представника третьої особи Міністерства юстиції України Боровець А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Блонського Михайла Андрійовича на рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 липня 2024 року,-

в с т а н о в и в:

В серпні 2022 року представником ОСОБА_2 адвокатом Блонським М.А. подано на розгляд суду позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (в інтересах, якої діє ОСОБА_3 ), ОСОБА_5 (в інтересах, якого діє ОСОБА_3 ), ОСОБА_6 (в інтересах, якого діє ОСОБА_3 ), за участю третіх осіб: Львівської міської ради, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Міністерства юстиції України про витребування майна та захист права власності, у якому просив суд:

1.Витребувати з чужого незаконного володіння відповідачів на користь повивача належний йому на праві власності об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення позначені на поверховому плані під літерами 88-1, 88-2, 88-9, 88-10, 88-11, в будинку АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на такі.

2.Для захисту права власності ОСОБА_2 та відновлення його порушеного права просив:

-скасувати рішення державного реєстратора №48369363 Бойко Христини Романівни, КП "Реєстрація майна та бізнесу" від 23.08.2019, яким скасовано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна №1 та скасовано відкриття розділу по реєстраційному номеру об`єкта нерухомого майна № 1;

-скасувати рішення державного реєстратора №43394822 Бойко Христини Романівни, КП "Реєстрація майна та бізнесу" від 08.10.2018, яким скасовано реєстрацію права власності за ОСОБА_2 , яке було за ним зареєстроване 19.06.2013 на підставі договору купівлі-продажу №3-1370 від 19.06.2013 посвідченого державним нотаріусом П?ятої львівської державної нотаріальної контори та скасовано перехід права власності;

-скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 та скасувати відкриття розділу за таким об`єктом нерухомого майна;

-поновити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_2 на нежитлові приміщення позначені на поверховому плані під літерами 88-1, 88-2, 88-9, 88-10, 88-11, в будинку АДРЕСА_1 об`єкт нерухомого майна №1 та поновити розділ по реєстраційному номеру об`єкта нерухомого майна № 1 та стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

3.Стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

В обґрунтування вимог щодо предмета спору представник позивача покликався на те, що 19.06.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 був укладений договір купівлі-продажу, предметом якого були нежитлові приміщення позначені на поверхневому плані під літерами 88-1, 88-2, 88-9, 88-10, 88-11, в будинку АДРЕСА_1 .

Даний договір був відплатним і за набуття права власності на такі приміщення ОСОБА_2 було оплачено 200 000,00 гривень. У подальшому на підставі такого догові ОСОБА_2 зареєстрував своє право власності в державному реєстрі.

Зазначав, що право власності ОСОБА_7 було набуто на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 25.04.2013 по справі №465/2569/13-ц. Надалі Львівською міською радою було подано апеляційну скаргу на рішення Франківського районного суду м. Львова від 25.04.2013 по справі №465/2569/13-ц, проте провадження по справі було закрито ухвалою Львівського апеляційного суду від 08.02.2016. Відповідачем-2 було подано апеляційну скаргу на рішення Франківського районного суду м. Львова від 25.04.2013 по справі №465/2569/13-ц та постановою ЛАС від 09.08.2018 рішення суду скасовано та провадження по справі закрито. Позивачем було подано касаційну скаргу на постанову ЛАС від 09.08.2018 та постановою Верховного суду від 26.05.2021 постанову Львівського апеляційного суду від 09.08.2018 скасовано, справу направлено на новий розгляд в суд апеляційної інстанції.

Постановою ЛАС від 26.05.2022 знову ж таки рішення Франківського районного суду м. Львова від 25.04.2013 по справі №465/2569/13-ц скасовано та прийнято нове рішення про відмову в позові. На цей час позивачем подано касаційну скаргу на таку постанову суду. Зазначає, що постанова Львівського апеляційного суду від 26.05.2022 жодним чином не стосувалася права власності позивача, який є добросовісним набувачем майна. Право власності позивача в судовому порядку оспорено не було та неправомірність його набуття судом не встановлена, також воно не було витребувано в позивача відповідачами чи Львівською міською радою.

Зазначав, що державним реєстратором Бойко Христиною Романівною, КП "Реєстрація майна та бізнесу" рішенням від 23.08.2019 скасовано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна №1 та скасовано відкриття розділу по реєстраційному номеру об`єкта нерухомого майна № 1.

Підставою для такого рішення вказано рішення апеляційного суду Львівської області від 09.08.2018 по справі №465/2569/13-ц, та рішення Франківського районного суду м. Львова від 12.06.2019 по справі №465/7331/18.

Рішенням державного реєстратора №43394822 ОСОБА_8 , КП "Реєстрація майна та бізнесу" від 08.10.2018, яким скасовано реєстрацію права власності за позивачем, яке було за ним зареєстроване 19.06.2013 р. на підставі договору купівлі-продажу №3-1370 від 19.06.2013 посвідченого державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори та скасовано перехід права власності.

Підставою для такого рішення стало рішення апеляційного суду Львівської області від 09.08.2018 по справі №465/2569/13-ц.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 09.08.2018 справа №465/2569/13-ц скасовано постановою Верховного суду від 26.05.2021. Справа була направлена на новий розгляд. Даний спір жодним чином не скасовував право власності позивача, оскільки спір стосувався попереднього власника майна.

Також рішення Франківського районного суду м. Львова від 12.06.2019 по справі №465/7331/18 скасовано постановою Львівського апеляційного суду від 02.06.2022. Вважають, що державний реєстратор всупереч вимогам ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» провів скасування реєстрації права власності без наявності для того підстав та підтверджуючих на те документів. Повідомляють суд, що позивач жодної заяви про скасування записів про реєстрацію права власності, чи про перехід такого, та скасування реєстрації об`єкта нерухомого майна не подавалось та вважають, що така заява була подана не уповноваженою на це особою, також жодним чином згідно ЦК України право власності позивачем припиненим не було.

Після скасування реєстрації права власності позивача відповідачами було зареєстровано право власності на такий об`єкт шляхом його перетворення з нежитлового в житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_2 та зареєстровано право власності на ОСОБА_1 , його дружину ОСОБА_3 та дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Такий процес відбувся в наступному порядку: 01.07.2016 виконавчим комітетом Львівської міської ради було видано ордер №60004639 на житлову квартиру АДРЕСА_2 в складі сім?ї ОСОБА_1 , його дружини ОСОБА_3 та дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . 25.06.2019 Львівським міським центром приватизації державного житлового фонду на підставі наказу юридичного департаменту Львівської міської ради №446-Ж-Ф сім`ї Толопка було видано свідоцтво про право власності на п`ятьох власників.

05.07.2019 таке свідоцтво було зареєстроване державним реєстратором юридичного департаменту Львівської міської ради Мельник Ілоною Борисівною. Оскільки право власності позивача в судовому порядку не припинено та не скасовано, державним реєстратором протиправно вирішено скасувати записи про реєстрацію права власності, то позивач як власник має право на захист свого права власності шляхом його витребування з чужого незаконного володіння та відповідно відновлення записів про його право власності. З цього приводу слід зазначити, що Львівською міською радою було подано позов про витребування майна від ОСОБА_2 - судова справа №465/2030/18, яка була залишена без розгляду ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 23.09.2021.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 адвокат Блонський Михайло Андрійович, подавши апеляційну скаргу.

З рішенням суду не погоджується.

Вказує, що ОСОБА_2 набув право власності на спірне майно на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу з гр. ОСОБА_7 19.06.2013 року та його право власності не було припинено.

Суд першої інстанції жодним чином не перевірив правомірність набуття права власності відповідачами.

Оскільки право власності ОСОБА_2 в судовому порядку не припинено та не скасовано, державним реєстратором протиправно вирішено скасувати записи про реєстрацію права власності, то позивач як власник має право на захист свого права власності шляхом його витребування з чужого незаконного володіння та відповідно відновлення записів про його право власності.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта - адвоката Блонського М.А., відповідача ОСОБА_1 , представника третьої особи Міністерства юстиції України Боровець А.І., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав, що відсутня правова підстава яка б вказувала на те, що ОСОБА_7 було набуте право власності на спірні нежитлові приміщення правомірно. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази які б вказували на те, що відповідачі володіють майном незаконно, без відповідної правової підстави заволоділи ним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 19.06.2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, який посвідчено державним нотаріусом ЛДНК Кіріловою Т.М., зареєстровано в реєстрі за №3-1370. (а.с.6)

Відповідно до вище вказаного договору продавець продав, а покупець купив нежитлове приміщення, позначене на поверхневому плані під літерами 88-1, 88-2, 88-9, 88-10, 88-11, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 58,00 кв.м.

Також, в договорі купівлі-продажу нежитлового приміщення від 19.06.2013 року вказано, що це нежитлове приміщення належить продавцю на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2013 року № 465/2569/13-ц, зареєстрованого реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції 14 червня 2013 року.

На підставі даного договору право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.06.2013. (а.с. 7)

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2013 року (справа №465/2569/13-ц) позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_9 передати ОСОБА_7 у власність нежитлове приміщення площею 58,00 кв. м., яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_7 право власності на нежитлове приміщення площею 58,00 кв.м., що позначене на поверховому плані під літерами 88-1, 88-2, 88-9, 88-10, 88-11, в будинку АДРЕСА_1 . (а.с. 30)

Також, з ЄДРСР вбачається, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 07.05.2013 року (справа №465/2569/13-ц) виправлено описку в рішенні Франківського районного суду м. Львова від 25.04.2013року по цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про спонукання до вчинення дій вказавши вірно прізвище позивача „ ОСОБА_10 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 09.08.2018 року (справа №465/2569/13-ц) апеляційну скаргу Львівської міської ради - задоволено.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2013 року - скасовано, провадження у справі закрито.

Постановою Верховного Суду від 26.05.2021 року (справа №465/2569/13-ц) Касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Постанову Львівського апеляційного суду від 09 серпня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Львівського апеляційного суду від 26.05.2022 року (справа №465/2569/13-ц) рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2013 року скасовано та ухвалено нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про спонукання до вчинення дій - відмовлено.

На даний час позивачем подано касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 26.05.2022 року (справа № 465/2569/13-ц).

Державним реєстратором Бойко Х.Р., КП «Реєстрація майна та бізнесу» рішенням від 23.08.2019 року скасовано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна №1 та скасовано відкриття розділу по реєстраційному номеру об`єкта нерухомого майна № 1. (а.с.9-11)

Підставою вказано рішення апеляційного суду Львівської області від 09.08.2018 по справі №465/2569/13-ц, та рішення Франківського районного суду м. Львова від 12.06.2019по справі №465/7331/18.

ОСОБА_2 подано скаргу на рішення від 08.10.2018, №43394822 від 23.08.2019 № 48369363 прийняті державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р. щодо нежитлового приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Висновком Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 12.01.2021 відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 від 02.03.2020 у зв`язку із тим, що розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції Міністерства юстиції України, оскільки щодо нерухомого майна наявний судовий спір. (а.с. 16-17)

З Наказу Департаменту житлового господарства та інфраструктури від 31.03.2014 року №98 вбачається, що затверджено висновок міжвідомчої комісії при виконкомі (витяг з протоколу № 1 § від 28.01.14р.) щодо технічної можливості проведення реконструкції нежитлових приміщень першого поверху під літ. 88-1, 88-2, 88-9, 88-10, 88-11 заг. пл. 58,0 кв.м. на АДРЕСА_3 під житлову квартиру, яка відповідно до представлених проєктних пропозицій буде складатися з трьох житлових кімнат, кухні, ванної кімнати, санвузла, коридору, балкону. (а.с.27)

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 12.06.2019 (справа №465/7331/18) скасовано постановою Львівського апеляційного суду від 02.06.2022 року.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 разом з нежитловими приміщеннями пл. 58,00 кв.м. з 1987 року перебував на балансі Радянської районної ради народних депутатів м. Львова, а після набуття Україною незалежності у відповідності до постанови КМУ від 05.11.1991 р. № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)», а також відповідно до рішення виконкому Львівської обласної ради народних депутатів №728 від 27.12.1991 року «Про розмежування обласної комунальної власності і власності адміністративно-територіальних одиниць/підприємств та організацій житлово-комунального господарства області» був переданий у комунальну власність територіальній громади м. Львова. (112-113, 114-115)

Як вбачається з витягу з рішення виконавчого комітету Радянської районної Ради народних депутатів м. Львова від 26.05.1987 року № 271, виконавчим комітетом Радянської районної ради народних депутатів м. Львова включено житловий будинок по АДРЕСА_4 в цілому до реєстру житлових будинків, які знаходяться на балансі місцевих рад по Радянському (Франківському) району м. Львова. (а.с. 112-113)

Згідно рішення виконавчого комітету від 18.08.2014 року №641 «Про перепланування нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_1 під житлову квартиру та подальше її використання» надано дозвіл ОСОБА_1 на перепланування нежитлових приміщень першого поверху під літерами 88-1, 88-2, 88-9, 88-10, 88-11 (заг. пл. 58,0 кв.м.) на АДРЕСА_1 під житлову квартиру АДРЕСА_5 , яка буде складатися з трьох кімнат (пл. 14,23 кв.м, пл. 14,5 кв.м. та пл. 14,77 кв.м.), кухні (пл. 7,4 кв.м), ванної кімнати (пл. 1,64 кв.м), санвузла (пл. 1,09 кв.м), коридору (пл. 4,12 кв.м.), балкону (пл. 2,37 кв.м). (а.с. 111)

Також, зокрема вказано, щодо оформлення у встановленому порядку документи для прийняття об`єкта в експлуатацію. Після виконання пункту 2 цього рішення надано квартиру та оформити ордер: ОСОБА_1 черговику Львівської міської ради з 07.11.2011 № 23837, у списку для позачергового надання житла (багатодітна сім`я, у якої народилась трійня) № 1700 на квартиру АДРЕСА_5 (заг. пл. 58,46 кв.м.), що складається з трьох кімнат у будинку АДРЕСА_1 на сім`ю з 5-ти осіб (він, дружина ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 , син ОСОБА_5 ). Проживає та зареєстрований з 2011 року як зять власника у квартирі АДРЕСА_6 , що складається з однієї кімнати у будинку АДРЕСА_7 , де всього проживають та зареєстровані 5 осіб (він, дружина, донька та два сини 12.08.2011 р.н.). Зняти з квартирного обліку та виключити з пільгового списку. Ордер оформити на дружину ОСОБА_3 згідно з поданою заявою. Обласному комунальному підприємству Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та Львівському комунальному підприємству «Вулецьке» внести зміни до відповідної документації згідно з цим рішенням.

01.07.2016 року ОСОБА_3 виконавчим комітетом Львівської міської ради видано ордер на житлове приміщення №0004639, в якому вказано, що він виданий ОСОБА_3 з сім`єю 5-и осіб, на право зайняття житлового приміщення житловою площею 43,5 кв.м., яке складається з трьох кімнат у квартирі за адресою АДРЕСА_8 . Підстава видачі ордера рішення міськвиконкому від 18.08.2014 року №641. Дані про особу на ім`я якої виданий ордер черг. ЛМР з 2011 року №23837, позач. (багатодітна трійня). Склад сім`ї: ОСОБА_3 (осн. кв.н.), ОСОБА_1 (чоловік), ОСОБА_4 (донька), ОСОБА_5 (син), ОСОБА_5 (син). (а.с. 110)

За адресою АДРЕСА_8 з 21.01.2019 року зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.120,121,122,123,124)

25.06.2019 року Львівським міським центром приватизації державного житлового фонду на підставі наказу юридичного департаменту Львівської міської ради № 449-Ж-Ф сім`ї ОСОБА_1 у складі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 було видано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , дана обставина не заперечується сторонами по справі.

Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України).

Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності застосуванням передбачених законодавством заходів. Регулювання, наведене в Главі 29 ЦК України, передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) й усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно.

Таким чином, предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (правовий висновок, сформульований у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Отже, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц, провадження № 14-208цс18, зроблено висновок, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник, з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128 гс 19).

ОСОБА_2 у позовній заяві зазначає, що йому належать нежитлові приміщення позначені на поверхневому плані під літерами 88-1, 88-2, 88-9, 88-10, 88-11, в будинку АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу з громадянином ОСОБА_7 19.06.2013 року. Право власності ОСОБА_7 було набуто на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 25.04.2013 р. по справі №465/2569/13-ц.

Проте, як встановлено судом рішення Франківського районного суду м. Львова від 25.04.2013 року скасовано постановою Львівського апеляційного суду від 26.05.2022 року та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про спонукання до вчинення дій відмовлено.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, на сьогодні відсутня правова підстава яка б вказувала на те, що ОСОБА_7 було набуте право власності на спірні нежитлові приміщення правомірно.

Враховуючи, що матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 є власником спірного майна, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

З огляду на вище наведе, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Блонського Михайла Андрійовича залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови

Повний текст постанови складено 23 грудня 2024 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.