Справа № 216/4022/24
провадження №2-о/216/156/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

16 грудня 2024 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді Чирського Г.М.,

за участю : секретаря судового засідання Смолдирева М.Є., заявника ОСОБА_1 , представника заявника, адвоката Штефана Д.Ю., заінтересованої особи 2 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Штефан Дмитро Юрійович, заінтересовані особи: Територіальна громада м. Кривого Рогу в особі виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради, ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, -

в с т а н о в и в:

Адвокат Штефан Дмитро Юрійович звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер вітчим заявника, ОСОБА_3 , який за життя був власником 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Іншими співвласниками вказаної квартири є заявник ОСОБА_1 та його мати, ОСОБА_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у шлюбі не перебували. ОСОБА_3 фактично доводився вітчимом заявнику, якого з 15 років виховував як рідного сина. Так, заявник зареєстрований та постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з 13.06.1993 року, ОСОБА_2 - з 02.08.1979 року, ОСОБА_3 був зареєстрований та постійно мешкав за вказаною адресою з 06.12.1991 року по дату смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник зазначає, що заявник піклувався про ОСОБА_3 , вважав його своїм батьком, надавав йому усіляку допомогу, підтримував, забезпечував усім необхідним у зв?язку із незадовільним станом здоров?я останнього, оскільки ОСОБА_3 належав до маломобільної групи населення та не міг самостійно пересуватись.

Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернувся до Першої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та роз?яснено, що свідоцтво про право на спадщину за законом видати неможливо, так як між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не встановлений факт проживання однією сім?єю не менш як п?ять років до моменту відкриття спадщини, та для вирішення даного питання рекомендовано звернутись до суду. інші спадкоємці, окрім заявника, відсутні.

У зв?язку з вищезазначеними обставинами, неможливістю оформлення належним чином своїх спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявник змушений звернутись до суду із цією заявою.

Ухвалою від 30.07.2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. Крім того, за клопотанням заявника витребувано у Першої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області належним чином завірену копію спадкової справи № 90/2024 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник та його представник у судовому засіданні вимоги заяви підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у заяві.

Представник заінтересованої особи 1 виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника, просить суд винести законне рішення за умови наявності усіх необхідних документів та доведення обставин справи.

Заінтересована особа 2 ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення заяви.

Заслухавши учасників у справі, дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд доходить висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Департаментом адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради.

За життя ОСОБА_3 був власником 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, № НОМЕР_2 , виданого 20 вересня 2006 року органом приватизації Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради згідно розпорядження № Ц 210 від 17.07.2006 року. Вказане свідоцтво про право власності на житло зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом № 12083949 від 09 жовтня 2006 року.

Іншими співвласниками вказаної квартири є заявник ОСОБА_1 та його мати, ОСОБА_2 .

Факт родинних відносин між ОСОБА_1 та його матір?ю, ОСОБА_2 , підтверджується свідоцтвом про народження від 24 липня 1976 року, виданим Дзержинським відділом РАЦС м. Кривого Рогу.

Як вбачається зі змісту заяви, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у шлюбі не перебували. ОСОБА_3 фактично доводився вітчимом ОСОБА_1 , якого з 15 років виховував як рідного сина На підтвердження сталих, родинних стосунків, ОСОБА_1 разом із його матір?ю, ОСОБА_2 та вітчимом, ОСОБА_3 прийняли участь у приватизації квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , де вони мешкали однією сім?єю з 1991 року.

Так, ОСОБА_1 зареєстрований та постійно мешкає за вказаною адресою з 13.06.1993 року, ОСОБА_2 - з 02.08.1979 року, ОСОБА_3 був зареєстрований та постійно мешкав за вказаною адресою з 06.12.1991 року по дату смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно акту від 06.05.2024 року за підписами сусідів, засвідченими майстром дільниці № 1 ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» Служейкіною Ю.O., вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно мешкав з 1991 року разом, однією сім?єю, із ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет до смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вищевказана квартира належить на праві спільної часткової власності родині ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . ОСОБА_1 піклувався про ОСОБА_3 , вважав його своїм батьком, надавав йому усіляку допомогу, підтримував, забезпечував усім необхідним у зв?язку із незадовільним станом здоров?я останнього, оскільки ОСОБА_3 належав до маломобільної групи населення та не міг самостійно пересуватись. Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину, що відкрилась, добросовісно, відкрито та безперервно управляє та користується нею і по даний час, утримує вищевказану квартиру, та вирішує усі питання, пов?язані із її використанням та експлуатацією. У розпорядженні ОСОБА_1 перебувають правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Постановою державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори Шабліян Є.М. ОСОБА_1 йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та роз?яснено, що свідоцтво про право на спадщину за законом видати неможливо, так як між ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 не встановлений факт проживання однією сім?єю більш як п?ять років.

Згідно копії матеріалів спадкової справи № 90/2024, яка відкрита після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , в ній наявна, зокрема, заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини. Заяви від інших спадкоємців не надходили.

Мати заявника - ОСОБА_2 , на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , не претендує.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 3 ст. 294 ЦПК України, визначено що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5, в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; становлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 визначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про становлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Заявнику необхідно встановити факт постійного спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для оформлення права на спадщину, отже встановлення факту проживання заявника з його вітчимом ОСОБА_3 на момент його смерті породжує юридичні наслідки, оскільки з визначенням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини, при цьому, спір про право відсутній.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про можливість задоволення заяви, оскільки факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем на час його смерті знайшов своє підтвердження під час судового розгляду.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 10, 60, 88, 293, 294, 315-319, 259 ч.6 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживав зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 23 грудня 2024 року.

Суддя Г.М.Чирський