Справа № 450/3800/24 Провадження № 2/450/1860/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кукси Д.А.

секретаря судового засідання Качмар М.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Давидівської сільської ради про визнання права власності, -

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): позивач звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовною заявою про визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) розміром 2,18 га яка розташована в с.Коцурів Львівського району Львівської області та належало матері позивача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно сертифікату на середню земельну частку серії ЛВ № 133382.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що за час свого життя, крім іншого, ОСОБА_2 набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла. До дня смерті померлою було складено заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Звенигородської сільської ради 14 липня 2000 року та зареєстрований в реєстрі за № 203, згідно якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна є її син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті матері, позивач ОСОБА_1 звернувся із відповідною заявою про прийняття спадщини за заповітом та 26.04.2024 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, де зазначено, що спадщина на яку видано свідоцтво складається з житлового будинку будинок АДРЕСА_1 . Проте, пізніше стало відомо, що за життя ОСОБА_2 ще належало право на земельну частку (пай) розміром 2,18 га яка розташована в с.Коцурів. звернувшись до нотаріуса щодо отримання свідоцтва про право на спадщину на вищевказане право, йому було відмовлено з підставі невідповідності бланку сертифікату вимогам визначеним Постановою КМУ, а тому подальше врегулювання питання прийняття спадщини необхідно вирішувати в судовому порядку.

В судове засідання позивач не прибув, подав заяву про розгляд цивільної справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить такі задоволити.

Позиція відповідача: відповідач Давидівська сільська рада явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив., відзиву на позовну заяву не надав.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

12.08.2024 ухвала про відкриття провадження; 12.08.2024 ухвала про витребування доказів; 26.09.2024 ухвала про витребування доказів;19.11.2024 заява позивача про розгляд спрапви у його відсутності; 28.11.2024 ухвала про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦПК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , повторно виданим 25.01.2024 Виконавчим комітетом Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, актовий запис №26.

На випадок своєї смерті ОСОБА_2 розпорядилася своїм майном, склавши 14.07.2000 заповіт, який посвідчений керуючим справами (секретарем) виконавчого комітету Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області Яциком І.В., зареєстрований в реєстрі за № 10. Відповідно до вказаного заповіту ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила таке заповідальне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, заповідає своєму синові ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим 28.07.1962 Коцурівською сільрадою Бобркського райбюро ЗАГС Львівської області, актовий запис №5.

Судом встановлено, що в день смерті спадкодавця ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та на час дії ЦК УРСР 1963 року відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) розміром 2,18 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована в с.Коцурів на підставі сертифікату на земельну частку (пай), серії ЛВ № 133382, який виданий 03.03.1997 на підставі рішення Звенигородської сільської ради №21 від 28.07.1995.

Позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом 26.04.2024 майна ОСОБА_2 , яке складається з житлового будинку АДРЕСА_2 .

Згідно з п. 1 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N 7 спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України , законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII «Про нотаріат», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК УРСР.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і Перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-IV, який набрав чинності 01.01.2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Тому питання щодо прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2 регулюються Цивільним кодексом Української РСР від 18.07.1963 року, який втратив чинність 01.01.2004 року.

Таким чином, дані правовідносини регулюються розділом VІІ «Спадкове право» ЦК Української РСР 1963 року, статтею 524 якого визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Статтею 534 ЦК УРСР визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно приписів статей 525, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину.

Статтею 553 ЦК Української РСР визначено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Як вбачається з довідки, виданої виконкомом Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 09.10.2002, наявної в матеріалах спадкової справи №523/02, ОСОБА_2 до дня смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 постійно проживала і була прописана в с.Коцурів Пустомитівського району Львівської області. Разом з нею проживав і доглядав за нею до дня її смерті її син ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки проживав з нею і доглядав за нею до дня смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власника є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дане також підтверджується п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Приписами ч.2 ст.328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що спадкодавець з підстав, що не заборонені законом, а отже, правомірно набув право власності на спадкове майно; позивач у встановленому порядку прийняла спадщину, претендує на спадкове майно, однак не може оформити право власності на нього; те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а обставини склалися так, що в іншому, крім судового порядку, позивач не має можливості реалізувати своє право на спадщину, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Вирішуючи даний спір суд враховує свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та принцип пропорційності між застосованим заходом і переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки позивач не наполягає на стягненні з відповідача понесених ним судових витрат, судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 321, 392 ЦК України, ст. ст. 524, 525, 534, 548, 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Давидівської сільської ради про визнання права власності, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) розміром 2,18 га яка розташована в с.Коцурів Львівського району Львівської області та належало матері позивача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно сертифікату на середню земельну частку серії ЛВ № 133382.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , 81156 с.Коцурів, Львівського району Львівської області.

Відповідач: Давидівська сільська рада, , КОАТУУ , 81151, с.Давидів, вул. Незалежності, 1а, Львівського раойну Львівської області.

СуддяД. А. Кукса