Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бессарабової Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжя цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місце знаходження: м.Львів, вул.Смаль-Стоцького, буд.1, корпус 28, до ОСОБА_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

28.04.2021 позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 29.04.2019 було укладено кредитний договір №8137626, відповідно до якого відповідач отримав в кредит грошові кошти в сумі 7000,00грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів на строк до 14.05.2019. Відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту, сплаті процентів та комісії, у зв`язку з чим станом на 04.01.2021 утворилась заборгованість в загальній сумі 23 055,70грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 7000,00грн., заборгованості за процентами 15 369,70грн., заборгованості за штрафами і пенями 686,00грн. Відповідно до договору відступлення прав вимоги №47-МЛ від 20.02.2020 ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», у зв`язку з чим останній має право вимагати виконання договірних зобов`язань на свою користь.

Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00грн.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 22.12.2021 позов було задоволено повністю.

Ухвалою суду від 13.11.2024 за заявою відповідача ОСОБА_1 заочне рішення суду від 22.12.2021 скасовано, справу призначено до нового розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Скользнєва В.В. в судове засідання не прибули за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, відзиву на позов або зустрічного позову не подали. В заяві про перегляд заочного рішення зазначали, що відповідно до умов кредитного договору кредит було надано в сумі 7000,00грн на строк до 14.05.2019, комісія за надання кредиту становить 686,00грн, проценти за користування кредитом 661,50грн. Загальна сума коштів, яка повинна була повернута ним у встановлений строк 8347,59грн. Матеріали справи не містять доказів волевиявлення позичальника на продовження строку кредитування згідно з правилами п.2.3.1, 2.3.2 договору. Право кредитодавця нараховувати проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. В даному випадку проценти за користування кредитом в сумі 15 369,70грн. буди нараховані поза межами строку дії договору. Підстав для пред`явлення вимог про їх стягнення встановити з матеріалів справи неможливо, оскільки позивачем не додано первинних бухгалтерських документів на підтвердження розміру заборгованості, так і самого факту надання кредиту. За таких обставин позовні вимоги є недоведеними і підстав для їх задоволення немає.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015р. (далі Закон №675).

Суд встановив, що 29.04.2019 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №8137626, відповідно до якого останній отримав в кредит грошові кошти в сумі 7000,00грн. на строк 15 днів, тобто до 14.05.2019, зі сплатою процентів за користування кредитом в сумі 661,50грн., комісії за надання кредиту в сумі 686,00грн. Загальна сукупна вартість кредиту згідно з графіком розрахунків становить 8347,50грн.

Відповідно до п.2.2.3 кредитного договору в разі неповернення позичальником кредиту у встановлений договором термін проценти за користування кредитом з наступного дня починають нараховуватися за підвищеною ставкою 1,80% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом після спливу строку його повернення та нараховуються протягом 45 днів, після чого нарахування процентів може бути припинено Товариством в односторонньому порядку.

Згідно з п.2.3.1 кредитного договору позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певні кількість днів доступну в пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, в т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та проценти за базовою ставкою, визначеною кредитним договором, за період на який здійснюється продовження строку кредитування, але не більше суми фактично нарахованих процентів за договором на дату здійснення пролонгації.

Волевиявлення позичальника продовжити строк користування/рповернення кредиту та укладення угоди про це, згідно з п.6.14 Правил, підтверджується здійсненням ним відповідного платежу у спосіб, визначений п.2.5 договору.

Порядок укладання кредитного договору визначений розділом 6 кредитного договору, відповідно до якого цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника на веб-сайті Товариства miloan.ua, шляхом відправлення позичальником електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції Товариства із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням на мобільний номер телефону позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку, вказаними позичальником під час реєстрації особистого кабінету. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений в письмовій формі.

Вказаний договір складається із Правил надання фінансових кредитів (послуг), що розміщені на сайті Товариства miloan.ua, з якими позичальник ознайомився до підписання договору, та індивідуальної частини. Договір набуває чинності з моменту його укладання в електронній формі (п.7.1 договору).

Відповідно до договору відступлення прав вимоги №47-МЛ від 20.02.2020 з додатками ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за вищевказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на загальну суму заборгованості 23055,70грн.

Згідно з випискою з особового рахунку заборгованість відповідача перед позивачем за вищевказаним кредитним договором станом на 04.01.2021 становить 23 055,70грн. та складається із простроченої заборгованості за сумую кредиту 7000,00грн., простроченої заборгованості за процентами 15 369,70грн., заборгованості за штрафами і пенею 686,00грн.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19).

Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00).

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

В даному випадку суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі.

При цьому, кредитний договір, укладений в інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом обміну електронними повідомленнями, з підписанням електронним цифровим підписом, електронним підписом з одноразовим ідентифікатором або іншим аналогом власноручного підпису, відповідно до ст.207 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, та відповідно до ст.215 ЦК України визнання його таким судом не вимагається.

Так, суд вважає встановленим та доведеним, що ТОВ «Мілоан» як первісний кредитор та ОСОБА_1 , як позичальник, діючи вільно, на власний розсуд, уклали кредитний договір, оформлений письмовим документом і підписаний сторонами в передбачений чинним законодавством спосіб (позичальником/відповідачем електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором), що узгоджується з положеннями ст.207,1055 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».

Правомірність укладеного договору як правочину ким-небудь із його сторін не оспорена, тому він є чинним і обов`язковим для виконання.

За умовами кредитного договору відповідач ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі 7000,00грн, які зобов`язався повернути у строк до 14.05.2019, сплативши проценти за користування кредитом в сумі 661,50грн. та комісію за надання кредиту в сумі 686,00грн.

Однак відповідач порушив умови укладеного кредитного договору, у визначений в договорі строк кредит не повернув, проценти за користування ним та комісію за надання кредиту не сплатив, у зв`язку з чим позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», який набув право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на підставі Договору відступлення прав вимоги №47-МЛ від 20.02.2020, вимагає стягнення заборгованості за вказаним договором в судовому порядку.

Вказані обставини підтверджуються наданими суду письмовими доказами копією кредитного договору №8137626 від 29.04.2019, копією довідки представника ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію клієнта в ІТС Товариства, копією договору відступлення прав вимоги №47-МЛ від 20.02.2020 з додатками, які суд вважає належними та допустимими доказами.

При цьому, в межах цієї справи відповідач ОСОБА_1 факт укладання вказаного кредитного договору на зазначених умовах, отримання грошових коштів та неповернення кредиту у встановлений договором строк фактично не оспорював, зазначених обставин в належний процесуальний спосіб не спростував. В заяві про перегляд заочного рішення послався лише на безпідставність нарахування відсотків за користування кредитом поза межами узгодженого в договорі строку кредитування та недоведеність вимог позивача щодо заявленого до стягнення розміру заборгованості.

Як вже зазначалось, в цій справі позивач вимагає стягнення з відповідача заборгованості в загальному розмірі 23 055,07грн., яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту 7000,00грн., заборгованості за простроченими відсотками 15 369,70грн., заборгованості за штрафами і пенею 686,00грн, яка фактично відповідно до кредитного договору від 29.04.2019 та реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги від 20.02.2020 є заборгованістю за комісією за надання кредиту.

Згідно з наданою позивачем випискою з особового рахунку відповідача такий розмір заборгованості був визначений позивачем станом на 04.01.2021. Такий же розмір заборгованості існував і на момент передачі позивачу первісним кредитором прав вимоги до боржника ОСОБА_1 - 20.02.2020.

Однак, надана позивачем виписка з особового рахунку відповідача по своїй суті є довідкою-розрахунком заборгованості, аналітичним документом, складеним представником позивача в односторонньому порядку для звернення до суду з цим позовом. Реквізитів первинного бухгалтерського документа вказаний документ не містить, у зв`язку з чим суд вважає його неналежним та недопустимим доказом.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження виникнення заборгованості у вищевказаному розмірі, зокрема, детального розрахунку заборгованості за процентами в заявленому розмірі -15 369,70грн. у відповідності до умов укладеного кредитного договору, позивач суду не подав, у зв`язку з чим заявлена до стягнення сума заборгованості є недоведеною.

Ухвалюючи рішення, суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Отже, в силу приписів ст.631,1048 ЦК України сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки, зокрема, щодо нарахування та сплати процентів за користування позикою, лише протягом строку дії такого договору. Після спливу цього строку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється. У зв`язку з неповерненням позичальником грошових коштів в межах визначеного в договорі строку кредитування права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 у справі 444/9519/12 та підтверджений усталеною судовою практикою.

Як зазначалось вище, за умовами укладеного 29.04.2019 кредитного договору отримані грошові кошти в сумі 7000,00грн. відповідач ОСОБА_1 повинен був повернути у строк до 14.05.2019, сплативши проценти за користування кредитом за цей період в сумі 661,50грн. та комісію за надання кредиту в сумі 686,00грн. Повернення кредиту та сплата передбачених договором платежів повинно бути здійснено одним платежем в кінці строку дії договору.

Кредитним договором (п.2.2.3) у разі неповернення відповідачем кредиту у встановлений в договорі строк передбачено нарахування процентів за користування кредитом в підвищеному розмірі 1,80% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування, протягом 45 днів, з можливістю подальшого припинення нарахування Товариством в односторонньому порядку.

Крім того, п.2.3 кредитного договору передбачена можливість пролонгації/продовження строку дії кредитного договору.

Однак, як вже зазначалось вище, позивач не надав суду належних-допустимих доказів, якими могли бути виписка з особового банківського рахунку, платіжні документи тощо як первинні бухгалтерські документи, а також розрахунку заборгованості, складеного у відповідності до умов кредитного договору, які б достовірно та беззаперечно підтверджували заявлений до стягнення розмір заборгованості за процентами.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що право кредитора нараховувати відповідачу ОСОБА_1 передбачені кредитним договором від 29.04.2019 проценти припинилось з 15.05.2019.

Разом з тим, виходячи із конкретних умов, визначених кредитним договором, суми кредиту, строку його повернення, розміру процентів за користування кредитом в межах визначеного строку, враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача щодо укладання договору на таких умовах, а також щодо невиконання ним свого обов`язку з повернення кредиту та сплати процентів, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає неповернута сума кредиту 7000,00грн., проценти за користування ним в межах визначеного договором строку 661,50грн., комісія за надання кредиту 686,00грн, усього 8347,50грн.

Підстав для стягнення з відповідача заборгованості в заявленому позивачем розмірі суд не знаходить.

Таким чином, позов ТОВ «Кредит-Капітал» слід задовольнити частково.

Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам на суму 8347,50грн., що становить 36,20% від первісно заявлених вимог на суму 23 055,70грн. (8347,50грн х 100% / 23 055,07грн), судовий збір в сумі 821,74грн. (2270,00грн х 36,20% /100%).

Керуючись ст.3,6,11,15,16,207,526,530,610,611,625-629,638,1046-1050,1055,1056-1 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82, 89,141,259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал», , місце знаходження: м.Львів, вул.Смаль-Стоцького, буд.1, корп.28, IBAN № НОМЕР_2 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», заборгованість за кредитним договором № 8137626 від 29.04.2019р. в загальному розмірі 8347,59грн., в рахунок повернення судових витрат по сплаті судового збору 821,74грн., усього 9169,33грн. (дев`ять тисяч сто шістдесят дев`ять гривень 33 копійки).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.12.2024.

Суддя Н.А. Мурашова

19.12.2024