Справа № 450/1384/24 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В. Є.
Провадження № 22-ц/811/2114/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Секретар Іванова О.О.

Без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу № 450/1384/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 червня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 ,- про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

22 березня 2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором в розмірі 67 230,52 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 20.12.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» (далі по тексту кредитодавець, ТзОВ «Інфінанс») та позичальником ОСОБА_1 ( далі по тексту ОСОБА_1 , відповідачка) було укладено Договір позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № на отримання кредиту згідно Заяви-анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики № від 06.02.2020р., що акцептована відповідачкою 06.02.2020 шляхом підписання електронним підписом відповідачки ( вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч.6 і 12 п.1ст.3, ст..12, п.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію, ч.1 ст.205 ЦК України.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість.

18 жовтня 2021 року між ТзОВ«ІНФІНАНС» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 18.10.2021, відповідно до якого останнє набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № .

10 березня 2023 року між ТзОВ«Вердикт Капітал» та ТзОВ«Коллект Центр» укладено договір відступлення прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до якого, а також згідно з реєстром прав вимоги до вказаного договору, позивач набув право вимоги до відповідача за договором позики № .

Враховуючи наведене, просив позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача в їхню користь заборгованість за договором позики № , укладеним між ОСОБА_1 та ТзОВ «ІНФІНАНС» 20 грудня 2019 року у розмірі 67 230 грн. 52 коп.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 червня 2024 року позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором позики № від 20 грудня 2019 року у розмірі 51 521 грн. 96 коп., яка складається з 5599 грн. 96 коп. заборгованості по тілу кредиту, 45 922 грн. заборгованості за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 027,10 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» судовий збір у розмірі 3028 грн.

Рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_1 . Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним. При зверненні до суду з позовом ТОВ «Коллект Центр» долучив договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №, який не підписаний сторонами.

Позивачем не доведено, що вона вчиняла дії для укладення згаданого договору з метою отримання кредиту.

Роздруківка електронного листа (договору) не може вважатись електронним договором в розумінні положень ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Позивачем не доведено факту укладення між сторонами договору від 20 грудня 2019 року № , що в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги позивача є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Окрім цього, матеріали справи не містять належних доказів в підтвердження факту перерахування їй кредитних коштів та доказів, що між сторонами в належній формі була досягнута домовленість про продовження строку користування відповідачем кредитом.

При зверненні до суду з позовом ТОВ «Коллект Центр» було пропущено строк позовної давності.

Визначаючи розмір витрат на правову допомогу, яку поніс позивач при зверненні до суду з позовом і яку суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 , вважає неспівмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 червня 2024 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Судові витрати просить покласти на позивача.

04 вересня 2024 року від ТОВ «Коллект Центр» надійшли письмові пояснення, в яких покликаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін. Зазначає, що договір на підставі якого відповідачка отримала кредит було підписано сторонами.

Відповідно до ч.1ст.369 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд виходив з тих підстав, що відповідач у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору № від 20 грудня 2019 року допустила заборгованість в розмірі 51521,96 грн, яка складається з 5599,96 грн заборгованості по тілу кредиту, 45922 грн заборгованості за відсотками.

Також суд прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» судового збору у розмірі 3028 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13027,10 грн.

Колегія суддів не погоджується з розміром витрат на професійну правничу допомогу, яку стягнуто з ОСОБА_1 , в решті з висновками суду першої інстанції - погоджується з наступних причин.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 20 грудня 2019 року ОСОБА_1 уклала з ТзОВ «ІНФІНАНС» договір позики № шляхом підписання такого, пропозиції надання 4-х траншів кредиту, акцепту оферти від 06 лютого 2020 року та заявки-анкети на отримання кредиту одноразовим електронним ідентифікатором 1v8g0v, внаслідок чого отримала кредит у розмірі 5600 грн. строком на 30 днів зі сплатою 1,75 % за один день користування кредитом, реальною річною процентною ставкою у розмірі 638,75 %. Сторони узгодили, що строк дії договору позики становить 3 роки.

Кредит було надано шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача зазначену в заяві анкеті на отримання кредиту (5168 7422 0663 0372) в розмірі 5600 грн.

Договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 20 грудня 2019 року, було підписано із сторони ТОВ «ІНФІНАНС» електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 2L3Z8W та з сторони ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 8f3g51.

Окрім цього, комунікація з ОСОБА_1 для її ідентифікації здійснювалася шляхом надсилання відповідних повідомлень на номер телефону НОМЕР_1 . Зазначений номер мобільного телефону вказаного в заяві-анкеті на отримання кредиту ( НОМЕР_1 ), зазначений в поданій нею апеляційній скарзі як такий, що належить їй.

Пропозиція надання 4-х траншів кредиту згідно заявки анкети № від 06 лютого 2020 року в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 20 грудня 2019 року (оферта), а також акцепт оферти від 06 лютого 2020 року на отримання 4-х траншів кредиту згідно заявки анкети № від 06 лютого 2020 року в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 20 грудня 2019 року з сторони ОСОБА_1 підписані електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 1v8q0v.

Встановлено, що кредитодавець повністю виконав свої зобов`язання за договором позики № від 20 грудня 2019 року, що підтверджується квитанцією про сплату № 48054927 від 06 лютого 2020 року.

Щодо розміру заборгованості за кредитним договором, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За положеннями частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому, в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк договору" так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (статті 530, 631 ЦК України).

У справі, яка переглядається, сторони домовились, що строк дії договору становить 360 днів.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Позивачем наданий помісячний розрахунок заборгованості за період з 20 грудня 2019 року по 18 жовтня 2021 року в якому відображено отримання ОСОБА_1 06 лютого 2020 року кредиту в розмірі 5600 грн та нарахування погоджених відсотків згідно умов договору (1,75%) та в межах строку на який видавався кредит (36 місяці).

Розрахунок заборгованості узгоджується з умовами договору кредиту і є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості відповідачки за цим договором за період з дати отримання кредиту по дату відступлення права вимоги за цим договором до ТзОВ «Вердикт Капітал».

ТОВ «Коллект Центр»при зверненні до суду з цим позовом просив стягнути з відповідача, заборгованість за договором позики № від 20 грудня 2019 року у розмірі 67230 грн. 52 коп., яка складається з 5599 грн. 96 коп. заборгованості по тілу кредиту, 61630 грн. 56 коп. заборгованості по відсотках.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу, що вказана сума є більшою ніж заборгованість відповідача перед первісним кредитором ТзОВ «ІНФІНАНС», тобто не є співмірною.

Пунктом 2.3. договору відступлення прав вимоги № 18-10/21 від 18 жовтня 2021 року встановлено, що сторони погодили відступлення факторові право грошової вимоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені у реєстрах боржників.

У реєстрі прав вимоги до договору факторингу № 18-10/21 від 18 жовтня 2021 року, ТзОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до відповідача за договором позики № в межах суми заборгованості 51521 грн. 96 коп., яка складається з 5599 грн. 96 коп. заборгованості по тілу кредиту, 45922 грн. заборгованості по відсоткам.

Враховуючи наведене, подальше нарахування ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» процентів за користування кредитом за договором позики № від 20 грудня 2019 року є безпідставним, оскільки до матеріалів позову не надано доказів на підтвердження права даних юридичних осіб на здійснення такої діяльності, у зв`язку з чим, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача за договором позики № від 20 грудня 2019 року, становить 51521 грн. 96 коп., яка складається з 5599 грн. 96 коп. заборгованості по тілу кредиту, 45922 грн. заборгованості по відсоткам.

Відповідачкою ОСОБА_1 не доведено належними і допустимими доказами, що згаданого кредиту вона не отримувала, договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 20 грудня 2019 року, з ТОВ «ІНФІНАНС» не укладала, чи її розмір заборгованості є значно меншим від того, що вимагає позивач і стягнуто судом.

Щодо покликання ОСОБА_1 про пропущення позивачем строку позовної давності, суд звертає увагу, що на підставі ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. ОСОБА_1 в суді першої інстанції не зверталася до суду з заявою про застосування позовної давності, а саме лише покликання в суді апеляційної інстанції про пропущення позивачем строку позовної давності не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст.375 ЦПК України).

Щодо розміру витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, присуджених судом в розмірі 13027,10 грн, колегія суддів вважає розмір таких витрат завищеними з наступних підстав.

Стягнення вартості послуг в розмірі 13027 гривень, не узгоджується з критеріями реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру і пропорційності, так як ці витрати не обґрунтовують обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату. Тобто не є розумно обґрунтованим і, відповідно, такі витрати не можуть бути відшкодовані тільки лише через те, що вони дійсно понесені заявником (справедлива сатисфакція).

У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2022 року у справі № 910/10404/21 викладено правовий висновок, в якому вказано, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару співмірність витрат оцінюється через співвідношення суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів (їх складності та необхідності), кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

За таких обставин, враховуючи незначну складність вказаної справи, ціну позову, невеликі обсяг матеріалів у даній справі та кількість підготовлених представником процесуальних документів, які не є великої складності, тривалість розгляду справи судом, оцінивши подані докази на підтвердження понесених витрат, апеляційний суд дійшов висновку, про достатність витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн, які потрібно стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр», у зв`язку з чим рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 червня 2024 року в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу потрібно змінити.

В решті заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 червня 2024 року потрібно залишити без змін, як таке, що ухвалене з дотримання норм матеріального і процесуального права.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення ( ч.5 ст.268 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргою ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 червня 2024 року змінити в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.( п`ять тисяч грн.00 коп.).

В решті рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк