ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-1610/11 Номер провадження 22-ц/814/469/24Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О.,

представника стягувача адвоката Салашного М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 03 липня 2023 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення головного державного виконавця Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Олійниченка Максима Юрійовича про встановлення тимчасових обмежень та накладення арешту

УСТАНОВИВ:

коротко змісту вимог скарги і рішення суду першої інстанції;

12.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Полтави із вказаною скаргою на рішення головного державного виконавця Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олійниченка Максима Юрійовича про встановлення тимчасових обмежень та накладення арешту.

Прохав скасувати постанови державного виконавця Олійниченка М.Ю. від 05.01.2023 у виконавчому провадженні № 45281123, а саме: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про арешт коштів та про арешт майна боржника.

Прохав також поновити йому строк на оскарження та вирішити питання про відшкодування понесених ним судових витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Скарга обґрунтована тим, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30.06.2011 у справі № 2-1610/11 з нього, ОСОБА_1 , стягнуто, серед іншого, на користь ОСОБА_2 (наразі ОСОБА_3 ) аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частин всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20.04.2011.

На виконання судового рішення про стягнення аліментів на утримання сина судом було видано виконавчий лист, який було пред`явлено до примусового виконання до Полтавського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

З відкриття виконавчого провадження і до 21.01.2022 він регулярно сплачував аліменти на утримання дитини. Однак, з 21.01.2022, так як син ОСОБА_5 почав проживати разом із ним, він припинив сплату аліментів на користь стягувача, про що повідомив державного виконавця.

Вказував, що 05.01.2023 державним виконавцем були прийняті рішення про встановлення тимчасового обмеження щодо нього, як боржника, у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами, у праві користування зброєю, а також накладено арешти на майно, в тому числі грошові кошти на рахунку. Вважає, що заборгованість зі сплати аліментів нарахована за період, коли син ОСОБА_5 проживав із ним та знаходився на його утриманні.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03 липня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення головного державного виконавця Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олійниченка Максима Юрійовича про встановлення тимчасових обмежень та накладення арешту відмовлено.

коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Із вказаною ухвалою не погодився скаржник ОСОБА_1 та оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі прохав ухвалу місцевого суду скасувати. Вказував, що вона постановлена без врахування обставин справи та з порушенням норм процесуального права.

Місцевий суд не врахував обставин, встановлених у справі № 552/1858/22, про те, що син проживав разом із ним, та мати не утримувала його з 09.05.2022, та рішенням Київського районного суду від 09.08.2022 він був звільнений від сплати аліментів, яке набрало законної сили після його апеляційного перегляду 18.04.2023. Не його вина, що заборгованість по аліментам нарахована за період аж до 18.04.2023; апеляційний суд повинен був закінчити перегляд рішення Київського районного суду від 09.08.2022 раніше, ніж 18.04.2022 відповідно до процесуальних строків розгляду справ.

Не враховано, що наразі в провадженні Октябрського районного суду м. Полтави перебуває цивільна справа за його позовом про його звільнення від сплати заборгованості по аліментам за період проживання сина із ним, та що на його утриманні наразі перебуває троє дітей.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

щодо процесуальної можливості розгляду справи апеляційним судом за відсутності учасників справи, що у судове засідання не з`явились.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 призначалась апеляційним судом неодноразово, а саме: 23.01.2024 та 30.01.2024.

У судове засідання 23.01.2024 від представника ОСОБА_1 , адвоката Васильєвої Л.М., надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із тим, що тільки 23.01.2024 з нею був укладений договір про надання правничої допомоги ОСОБА_1 у даній справі у суді апеляційної інстанції (а.с. 150).

У судове засідання 30.01.2024 ОСОБА_1 та його адвокат не з`явились, будучи належним чином та своєчасно повідомленими судом про дату, час і місце розгляду справи.

30.01.2024 від ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, так як він був вимушений розірвати договір із адвокатом через те, що йому не сподобалась його позиція у справі, з метою надання його строку на укладення договору з іншим адвокатом.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що зазначені ОСОБА_1 підстави для відкладення розгляду справи не є поважними.

Враховуючи те, що справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 перебуває в провадженні апеляційного суду з 09 серпня 2023 року, останній мав достатньо часу для пошуку адвоката та узгодження з ним правової позиції, а тому його право на захист не є порушеним.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Безпідставне відкладення розгляду справи є порушенням гарантії на розгляд справи упродовж розумного строку.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що саме ОСОБА_1 було ініційовано апеляційне провадження у справі (за його апеляційною скаргою), колегія суддів апеляційного суду вважає достатніми матеріалів справи для розгляду скарги у даному судовому засіданні за даною явкою учасників справи.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини; доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30.06.2011, що набрало законної сили 05.07.2011, серед іншого, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (наразі ОСОБА_3 ) аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частин всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20.04.2011.

На виконання вказаного рішення суду (в цій частині) 03.11.2014 старшим державним виконавцем органу державної виконавчої служби Святошинського управління юстиції Колодчук С.В. було відкрито виконавче провадження № 45281123. (а.с. 47)

05.01.2023 в межах вказаного виконавчого провадження головним державним виконавцем Полтавського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Олійниченком М.Ю. винесено наступні постанови:

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання (а.с. 48);

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а.с. 49);

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (а.с. 50);

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматично та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами несмертельної дії (а.с. 51);

- про арешт коштів боржника (а.с 52);

- про арешт майна боржника (а.с. 53);

Мотивуючи винесення вказаних постанов, що оскаржуються боржником, державним виконавцем зазначено, що за розрахунком державного виконавця в рамках виконавчого провадження № 45281123 станом на 01.01.2023 заборгованість зі сплати аліментів за період з 01.01.2020 становить 41 308,34 грн.

Також, з матеріалів справи місцевим судом установлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09.08.2022 у справі № 552/1858/22, яке набрало законної сили 18.04.2023, визначено місце проживання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 , припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання сина на користь ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), що стягуються на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 30.06.2011 у справі № 2-1610/11.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 на вищевказані постанови державного виконавця Олійниченка М.Ю., місцевий суд зазначив, що станом на 05.01.2023 судове рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_1 підлягало примусовому виконанню; ОСОБА_1 , як боржник у виконавчому провадженні, мав відповідну заборгованість зі сплати аліментів в сумі 41 308,34 грн, тому оскаржувані постанови винесені державним виконавцем на підставі Закону України «Про виконавче провадження» в межах повноважень та є повністю правомірними. Твердження скаржника про те, що у період з 21.01.2022 син проживає із ним та знаходиться на його повному утриманні, місцевий суд відхилив, як такі, що жодним чином не спростовують обґрунтованості оскаржуваних постанов державного виконавця.

Як встановлено місцевим судом, стягувач у виконавчому провадженні, ОСОБА_6 , до державного виконавця із заявами про повернення виконавчого документу без виконання у період з 21.01.2022 не зверталася.

Станом на 05.01.2023 судове рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання сина було чинним та підлягало примусовому виконанню.

Також, місцевим судом встановлено, що не заперечувалось скаржником, що аліменти на виконання вказаного судового рішення в зазначений період ним не сплачувалися. Розрахунок заборгованості державного виконавця зі сплати аліментів станом на 05.1.2023 на суму 41 308,34 грн у встановленому законом порядку боржником оскаржено не було. Також, станом на час вирішення даної справи судом, відсутнє судове рішення, яким би було звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_6 , яка нарахована за період до 18.04.2023. Лише за наявності такого судового рішення державним виконавцем за наявності відповідних правових підстав може бути прийняте відповідне рішення про скасування встановлених щодо заявника обмежень.

На підставі викладеного, враховуючи те, що при прийнятті оскаржуваних рішень державного виконавця від 05.01.2023 про встановлення щодо боржника ОСОБА_1 відповідних обмежень на накладення арешту на належне йому майно державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень, правомірно, місцевий суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 є повністю безпідставною та не підлягає задоволенню. Накладення арешту на кошти боржника, на його майно, а також встановлення відповідних тимчасових обмежень, є тими обмеженнями, які накладені на виконання норм Закону України «Про виконавче провадження», підставою для їх застосування до скаржника є невиконання ним судового рішення. Такі обмеження є необхідними з метою забезпечення прав стягувача у виконавчому провадженні, права на доступ до судового захисту.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У відповідності з вимогами ст. ст. 447-451 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Щодо строку звернення до суду із скаргою

Зі змісту скарги ОСОБА_1 вбачається, що 09.05.2023, отримавши повідомлення банку, дізнався, що його кредитні картки заблоковані на підставі рішення державного виконавця про накладення арешту на грошові кошти на рахунках боржника. 10.05.2023 він особисто звернувся до державного виконавця, щоб отримати копію постанови про накладення арешту на грошові кошти, однак 10.05.2023 цю постанову державний виконавець йому не видав, а видав лише постанову про відкриття виконавчого провадження № 45281123. Тільки 11.05.2023 через свого представника він з Державного реєстру виконавчих проваджень дізнався про наявність постанов про накладення на нього усіх можливих обмежень відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

До відзиву на скаргу ОСОБА_1 представником виконавчої служби було долучено копії з матеріалів виконавчого провадження № 45281123, серед яких наявні супровідні листи, датовані 05.01.2023, про направлення виконавчою службою оскаржуваних постанов державного виконавця від 05.01.2023 на адресу боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , однак не надано доказів їх поштового відправлення. (а.с. 98-109). Наявний лише фіскальний чек про надіслання 30.06.2023 на адресу ОСОБА_1 розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 115 116), що не є доказом вручення боржнику оскаржуваних постанов.

Жоден з учасників справи під час розгляду її судом не порушив питання щодо дотримання скаржником строку звернення до суду із вказаною скаргою.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що строк на звернення до суду із скаргою на рішення державного виконавця Луговим О.М. не пропущений і підстав вирішення судом першої інстанції заяви скаржника про його поновлення не було.

Щодо розгляду скарги по суті.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень згідно зі ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Закон України «Про виконавче провадження» встановлює обов`язок державного виконавця, відкрити виконавче провадження та прийняти виконавчий документ до виконання, вживати заходів щодо примусового виконання.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Місцевий суд вірно встановив, що станом на 05.01.2023 ОСОБА_1 , як боржник у виконавчому провадженні № 45281123, мав заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини за період з 01.01.2020 по 01.01.2023, сукупний розмір якої перевищував платежі за 4 місяці та становив: 41 308,34 грн.

Ані в ході розгляду скарги місцевим судом, ані в ході апеляційного перегляду справи ОСОБА_1 даний факт не був спростований.

За таких обставин, дії державного виконавця щодо встановлення тимчасових обмежень боржнику (обмеження у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі) - відповідали статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції належним чином мотивував відхилення доводів скаржника в тій частині, що з травня 2022 року син ОСОБА_5 проживав разом із ним, який не спростовує факту законності постанов державного виконавця від 05.01.2023 та відсутності підстав для їх скасування за відсутності відповідного судового рішення, що набрало законної сили, про звільнення боржника від сплати заборгованості по аліментам у період нарахованої заборгованості.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 09.08.2022 у справі № 552/1858/22, яке набрало законної сили 18.04.2023, та яким визначено місце проживання дитини із батьком та припинено стягнення з батька аліментів на утримання сина, не є підставою для висновку про незаконність постанов державного виконавця від 05.01.2023.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків місцевого суду не спростовують, а лише зводяться до незгоди останнього із такими висновками.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що ухвала місцевого суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для її зміни чи скасування - відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником у зв`язку із апеляційним переглядом справи - відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 03 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2024 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль