КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/895/24
УХВАЛА

11.07.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Клюка Ігоря Володимировича,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Томашевського Романа Миколайовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в приміщенні Київського районного суду міста Одеси в порядку загального позовного провадження клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про закриття провадження по справі в рамках розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, та за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

31.10.2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики оформленої у виді розписки від 06.11.2020 року в сумі 382 907,40 грн., з яких 258 650 грн. сума основного боргу; 102 424,50 грн. індекс інфляції, 21 832,90 3% річних та стягнення судових витрат.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 01.11.2023 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків відповідного позову.

В межах встановленого судом процесуального строку, 07.11.2023 року представником позивача надано відповідну заяву про усунення недоліків.

За наслідком чого, оглянувши надані до суду документи, суддею встановлено, що позивачем належним чином усунуті недоліки поданого позову у відповідності до вимог ухвали судді від 01.11.2023 року, а позовна заява відповідає вимогам статті 175, 177 ЦПК України.

Справа підсудна Київському районному суду міста Одеси.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 15.11.2023 року вказану позовну заяву прийнято до провадження, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

08.12.2023 року до суду від відповідача ОСОБА_2 в межах даного позову надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач частково визнав позовні вимоги.

В подальшому, 01.02.2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 надійшло клопотання про витребування у позивача оригіналу розписки, складеної ОСОБА_2 06.11.2020 року, а також клопотання про об`єднання цивільної справи №947/37543/23 з даною цивільною справою.

В обґрунтування клопотання представник стверджував, що предметом даної справи є стягнення заборгованості за розпискою складеною відповідачем 06.11.2020 року на суму 258650,00 грн., зі строком повернення по 31.12.2020 року. Поряд з цим, в провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебуває цивільна справа №947/37543/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, предметом якої є стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 05.11.2020 року, відповідно до якого сума договору складає 258650,00 грн., з обов`язком її сплати ОСОБА_2 в строк по 31.12.2020 року. Однак, як стверджує представник відповідача, вказані правовідносини за даними справами не є різними, а стосуються одних правовідносин, між одними тими сторонами, з одного того самого предмету, а саме заборгованості за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 05.11.2020 року, приймаючи, що відповідачем спірна розписка від 06.11.2020 року, яка є предметом розгляду в даній справі, була складена позивачеві на підтвердження наявності заборгованості за договором купівлі-продажу від 05.11.2020 року, який є предметом розгляду в рамках цивільної справи №947/37543/23. За наслідком чого представник відповідача вважає наявними підстави для об`єднання даних справ в одне провадження та встановлення дійсних обставин справи, оскільки в іншому випадку фактично буде подвійне стягнення заборгованості з відповідача за одними тими самими правовідносинами.

За наслідком розгляду вказаних клопотань, 01.02.2024 року Київським районним судом міста Одеси постановлені ухвали, якими:

- задоволено клопотання представника ОСОБА_2 та витребувано у позивача ОСОБА_1 для огляду в судовому засіданні оригінал розписки від 06.11.2020 року, складеної від імені ОСОБА_2 на суму 258650,00 грн., копію якої надано до позовної заяви по справі №947/34508/23;

- задоволено клопотання представника ОСОБА_2 та об`єднано цивільну справу за №947/34508/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, з цивільною справою №947/37543/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу.

Об`єднаній цивільній справі №947/947/37543/23, присвоєно номер №947/34508/23.

В межах об`єднаного позову в рамках цієї справи, позивачем ОСОБА_1 заявлені вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на його користь заборгованість у загальному розмірі 385 982,80 гривень, яка складається з: суми основного боргу 258 650,00 грн.; інфляційних витрат 105 011,00 грн.; трьох відсотків річних 22 321,80 грн. Зазначена сума заборгованості заявлена, як заборгованість що виникла за наслідком невиконання ОСОБА_2 умов договору купівлі-продажу частки (корпоративних прав на частку) в статутному капіталі ТОВ «ОСНОВА!» від 05.11.2020 року.

24.01.2024 року представником позивача ОСОБА_1 надані до суду додаткові пояснення по справі, разом з додатковим доказом копією платіжної інструкції.

11.03.2024 року судом у підготовчому судовому засіданні ухвалено прийняти додаткові пояснення представника позивача, однак відмовлено у прийнятті поданої копії платіжної інструкції, як додаткового доказу, з підстав пропуску процесуального строку на вчинення відповідної процесуальної дії.

Також, у даному підготовчому судовому засіданні, стороною позивача було надано до суду оригінал розписки, після огляду якої судом встановлено належність поданої до суду копії розписки, наявної в матеріалах справи.

В подальшому, з урахуванням думки представників сторін по справі, 11.03.2024 року судом у підготовчому судовому засіданні, без видалення до нарадчої кімнати, було ухвалено закрити підготовче провадження у справ та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Судове засідання по справі призначено на 11 липня 2024 року о 14 годині 30 хвилин.

27 червня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 01.07.2024 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Судове засідання по цивільній справі №947/34508/23, яке призначене на 11 липня 2024 року о 14 годині 30 хвилин, вирішено провести в режимі відеоконференції за допомогою комплексу технічних засобів на офіційному порталі судової влади https://vkz.court.gov.ua, за участі представника позивача ОСОБА_4 .

Даною ухвалою суду, роз`яснено представнику, що у відповідності до ч.5 ст. 212 ЦПК України, ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Також, 21.06.2024 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Томашевського Р.М. надійшло в електронній формі через підсистему Електронний суд клопотання про закриття провадження по справі в частині вимог ОСОБА_1 за позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства, з посиланням на те, що дані вимоги підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

До судового засідання призначеного на 11.07.2024 року:

- з`явився представник позивача, який приймав участь в режимі відео конференції, та в частині розгляду клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі, заперечував проти його задоволення. Зазначив суду, що заявлений позов про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу частки статутного капіталу товариства, з урахуванням суб`єктного складу учасників, має розглядатись за правилами цивільного судочинства.

- з`явився представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Томашевський Р.М., який підтримав клопотання про закриття провадження у справі за вимогами ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши подане до суду клопотання та оглянувши матеріали справи, суд вважає клопотання сторони ОСОБА_2 про закриття провадження у справі, підлягаючим задоволенню, з наступних підстав.

Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини. Воно передбачене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікована Україною.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

За статтею 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті З ЦПК України).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно зі ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Частинами 1,2 статті 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Справи, що належать до юрисдикції господарських судів, визначені статтею 20 ГПК України, за змістом пунктів 3, 4, 15 частини першої якої Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

У відповідності до положень статті 167 ГК України, чинних станом на момент виникнення спірних правовідносин, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Згідно зі статтею 96-1 ЦК України, в чинній редакції, права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства.

Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи.

Учасники (засновники, акціонери, пайовики) юридичної особи мають право у порядку, встановленому установчим документом та законом:

1) брати участь в управлінні юридичною особою у порядку, визначеному установчим документом, крім випадків, встановлених законом;

2) брати участь у розподілі прибутку юридичної особи і одержувати його частину (дивіденди), якщо така юридична особа має на меті одержання прибутку;

3) у випадках, передбачених законом та установчим документом, вийти з юридичної особи;

4) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, паїв та інших об`єктів цивільних прав, що засвідчують участь у юридичній особі, у порядку, встановленому законом;

5) одержувати інформацію про діяльність юридичної особи у порядку, встановленому установчим документом;

6) одержати частину майна юридичної особи у разі її ліквідації в порядку та у випадках, передбачених законом, установчим документом (право на ліквідаційну квоту).

Учасники юридичних осіб можуть також мати інші права, встановлені статутом та законом.

Законом можуть бути встановлені для певних осіб обмеження щодо володіння корпоративними правами. Законом можуть бути встановлені умови та/або обмеження щодо реалізації окремих корпоративних прав певними особами.

Корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав.

Згідно зі статтею 83 ЦК України, юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом.

Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом.

Товариства поділяються на підприємницькі та непідприємницькі.

Згідно з ч.1 ст. 80 ГК України, до господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи.

Як вбачається, предметом позову ОСОБА_1 в межах розгляду даної справи є у тому числі стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором купівлі-продажу частки (корпоративних прав на частку) в статутному капіталі ТОВ «ОСНОВА!» від 05.11.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 , як продавцем та власником частки товариства, та ОСОБА_2 , як покупцем частки у товаристві, щодо купівлі-продажу частки (корпоративних прав на частку) в статутному капіталі ТОВ «ОСНОВА!».

Отже, предметом договору купівлі-продажу, стосовно якого виник спір між сторонами, є частка у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСНОВА!», з огляду на що відносини, що виникли між сторонами, за своєю правовою природою є корпоративними відносинами щодо володіння, користування й розпорядження належними корпоративними правами у господарському товаристві.

Відповідно до ст.113 ЦК України, Господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарські товариства можуть бути створені у формі повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерного товариства.

Згідно з ч.2 ст.80 ГК України, порядок створення, функціонування та припинення господарських товариств регулюється Цивільним кодексом України та законом.

За змістом ст.12 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України.

Розмір частки учасника товариства у статутному капіталі товариства може додатково визначатися у відсотках. Розмір частки учасника товариства у відсотках повинен відповідати співвідношенню номінальної вартості його частки та статутного капіталу товариства.

Статутом товариства можуть бути передбачені обмеження щодо зміни співвідношення часток учасників. Відповідні положення можуть бути внесені до статуту, змінені або виключені з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

За таких обставин у цій справі існує спір, що виник з правочину щодо частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, який відповідно до п.4 ч.1 ст.20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарського суду.

На виконання приписів статті 263 ЦПК України, судом враховуються висновки Верховного Суду.

Так, у відповідності до висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 23.05.2018 року по справі № 911/3494/16, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що оскільки з переходом до відповідача прав і обов`язків щодо частки в статутному капіталі ПП «МП «Вікторія» на підставі укладеного з позивачем договору купівлі-продажу до нього перейшли відповідні права й обов`язки стосовно участі спільно з позивачем у діяльності та управлінні цього підприємства, то й відносини, які виникли між сторонами оспорюваного договору, за своєю правовою природою є корпоративними відносинами щодо володіння, користування й розпорядження належними сторонам корпоративними правами у цьому приватному підприємстві.

У постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №352/395/19 вказується, що для вирішення питання щодо юрисдикції таких спорів не має значення, чи набула особа, на користь якої відчужено частку, корпоративних прав в установленому законом порядку.

До цього висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 червня 2021 року у справі №910/2388/20, в якій Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне: «Те, що спір про недійсність договору виник між двома фізичними особами, не змінює його правової природи як спору з правочину щодо частки в статутному капіталі товариства, розгляд якого віднесено до юрисдикції господарських судів відповідно до пункту 4 частини першої статті 20 ГПК України»(п. 60 постанови). Крім цього, у цій постанові суду також зазначено: «Винятком із зазначеного правила є лише спори щодо правочинів у сімейних та спадкових правовідносин, тобто спори щодо дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення сімейних і спадкових прав та обов`язків, які мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства» (п. 62 постанови).

Подібних по суті висновків також дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 травня 2022 року у справі №761/3575/19.

За наслідком викладеного, суд доходить до висновку, що спір по справі в межах позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу частки товариства, стосується корпоративного спору, що виник з правочину щодо частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, який відповідно до п.4 ч.1 ст.20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарського суду.

Згідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд зауважує, що визначення правильної юрисдикційності того чи іншого спору має важливе значення. Адже Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції, на основі принципу верховенства права (рішення Європейського суду з прав людини від 29квітня 1988 року у справі «Белілос проти Швейцарії»).

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Приймаючи викладене, проаналізувавши у сукупності норми цивільного процесуального та господарського процесуального законодавства України, беручи до уваги, що дана справа в межах позову ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу частки товариства, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд вважає, що клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Томашевського Романа Миколайовича про закриття провадження у справі підлягає задоволенню, а провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу частки товариства, підлягає закриттю.

Відповідно до частини 2 статті 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 19, 255-256, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про закриття провадження по справі задовольнити.

Провадження по цивільній справі №947/34508/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу частки (корпоративних прав на частку) в статутному капіталі ТОВ «ОСНОВА!» від 05.11.2020 року закрити.

Роз`яснити позивачеві його право на звернення з відповідним позовом за вказаними вимогами в порядку господарського судочинства, у відповідності до норм ГПК України.

Розгляд цивільної справи №947/34508/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, продовжити в порядку цивільного судочинства за правилами ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 12.07.2024 року.

Головуючий Калініченко Л. В.