РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2024 року м. Мукачево Справа №303/1401/24

2/303/1945/24

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Кость В.В.

секретар судового засідання Чухайло К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»

про визнання дій, пов`язаних зі спробою подвійного стягнення заборгованості незаконними та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дій, пов`язаних зі спробою подвійного стягнення заборгованості незаконними та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача.

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» (надалі АТ «Закарпатгаз») в межах цивільних справ №303/7754/21 та №303/448/21, які перебували на розгляді в Мукачівському міськрайонному суді Закарпатської області фактично два рази стягнув з позивача заборгованість за період 2020 року. Крім того, відповідач будучи обізнаним відносно того, що судовий наказ скасований, з метою «помсти», порушення прав споживача та подвійного стягнення заборгованості пред`явив його для виконання до територіального органу державної виконавчої служби. Такі дії відповідача, за доводами ОСОБА_1 , свідчать про їх навмисний характер, оскільки позивач займався дослідженням незаконних дій АТ «Закарпатгаз» стосовно дотримання прав споживачів.

У зв`язку наведеним, позивач вважає, що АТ «Закарпатгаз» порушив його права як споживача, спричинив втрату часу, завдав моральної шкоди, яка виразилася в приниженні, психологічному напруженні, що викликано повторним вимаганням грошей за послугу через використання скасованого судового наказу.

Позивач оцінив завдану йому відповідачем моральну шкоду, у зв`язку з порушенням прав споживача, на суму в 600000,00 грн.

Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст.ст. 23,1167 Цивільного кодексу України, ст.ст. 5, 19, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», Резолюцію Генеральної асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів».

12.12.2024 року через підсистему «Електронний суд» від уповноваженого представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. З урахуванням того, що ухвалою суду від 19 листопада 2024 року про відкриття провадження у справі відповідачу було визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву, суд констатує, що поданий уповноваженим представником відповідача відзив слід залишити без розгляду, оскільки такий подано з порушенням процесуального строку. Так, ухвала суду про відкриття провадження по справі від 19.11.2024 доставлена до електронного кабінету відповідача 20.11.2024 о 23:01 год (а.с. 77), а паперова копія ухвали разом з позовною заявою та додатками до неї, отримана відповідачем (згідно з даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення - 25.11.2024, а.с. 80). Клопотання про продовження процесуального строку для подання відзиву від відповідача не надходило.

Належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи учасники в судове засідання не з`явилися.

Від позивача на електронну пошту суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності на підставі наданих ним доказів.

Дослідивши подані по справі докази, а також матеріали справ №303/7754/21 та №303/448/21 суд констатує наступне.

У прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 заявив клопотання про дослідження матеріалів цивільних справ №303/7754/21 та №303/448/21.

Судом витребувано з архіву суду вищезазначені справи, які досліджено та встановлено наступне.

Відповідно до судового наказу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.02.2021 року по справі №303/448/21 стягнуто з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Закарпатгаз» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 2220,19 гривень та 210,20 грн сплаченого судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи вказана заборгованість була присуджена до стягнення судом за 2020 рік.

Надалі, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування вищезазначеного судового наказу, яку на підставі ухвали суду від 22.11.2022 року №303/448/21 (2с/303/64/22) було задоволено.

29 вересня 2021 року АТ «Закарпатгаз» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу (справа № 303/7754/21).

На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2021 року по справі № 303/7754/21 позовні вимоги АТ «Закарпатгаз» до ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з нього заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 4257,73 гривень та суму сплаченого судового збору 2270,00 гривень.

Згідно з даними «Фінансового стану розрахунків за послугу з розподілу природного газу» зазначена заборгованість була стягнута за період з січня 2020 по серпень 2021 року.

11.02.2022 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на рішення суду від 14.12.2021 по справі №303/7754/21.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 4 квітня 2022 року, яку позивач оскаржив у касаційному порядку, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2021 року повернуто апелянту.

Постановою Верховного Суду від 21.09.2022 року ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 4 квітня 2022 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

На підставі постанови Закарпатського апеляційного суду від 03.07.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2021 року без змін.

Водночас, на підставі заяв уповноваженого представника АТ «Закарпатгаз» про примусове виконання рішення, державними виконавцем Фельдеші К.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.06.2022 №69220870 з виконання виконавчого листа №303/7754/21, виданого 28.04.2022 (а.с. 17-18), а також постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.07.2023 №72358252 з виконання судового наказу №303/448/21, виданого 05.02.2021 (а.с. 20-21).

Таким чином, на час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.07.2023 ВП №72358252 з виконання судового наказу №303/448/21, виданого 05.02.2021, вищевказаний судовий акт був скасований ухвалою суду від 22.11.2022 №303/448/21 (2с/303/64/22).

У межах судового розгляду даної справи ОСОБА_1 просить суд визнати дії відповідача, пов`язані «зі спробою подвійного стягнення заборгованості за надану послугу» незаконними та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 600000,00 грн, оскільки вважає, що відповідач у 2023 році достовірно знаючи про те, що судовий наказ скасований «з метою помсти», порушення прав споживача та подвійного стягнення заборгованості надав до органу виконавчої служби «виконавчий лист по скасованому судовому наказу». Моральна шкода, на думку позивача, виразилася «в приниженні та психологічному напруженні, яке було визвано повторним вимаганням грошей за послугу, шляхом використання скасованого судового наказу».

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд враховує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування.

Суд, реалізуючи завдання цивільного судочинства, закріплені у ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України повинен надати правову оцінку саме цим конкретним підставам, оскільки з урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню.

Суд оцінює правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися в минулому та надає їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом і підставами позову.

У відповідності до частини третьої ст. 12 та частини першої ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правовий зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України .

Звертаючись до суду з вимогами за предметом позову, ОСОБА_1 просив суд визнати дії відповідача, пов`язані зі спробою подвійного стягнення заборгованості незаконними.

По відношенню до цього, слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 39 частини першої ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, газовидобувне підприємство, споживач.

Водночас, оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників) (пункт 17 частини першої ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу»).

Споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини (пункт 37 частини першої ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу»).

Позивач є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються АТ «Закарпатгаз», оскільки між сторонами було укладено Типовий договір розподілу природного газу, що не заперечується сторонами по справі та було встановлено судом першої та апеляційної інстанції в межах розгляду справи №303/7754/21.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, серед іншого, комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до приписів пункту 3 частини першої ст. 161 Цивільного процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано, в тому числі, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу та підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно п. 1-1 частини першої ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як судові накази.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1 частини першої ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

АТ «Закарпатгаз» набув статусу стягувача за судовим наказом від 05.02.2021 по справі №303/448/21, та реалізуючи свої процесуальні права звернувся до органу виконавчої служби із заявою про його примусове виконання.

Водночас, матеріали справи не містять доказів відносно того, що ухвала суду від 22.11.2022 року про скасування судового наказу по справі №303/448/21 (2с/303/64/22) була вручена АТ «Закарпатгаз».

Як вбачається з актів Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.11.2022 та 23.11.2022 поштова кореспонденція 22.11.2022 року не відправлялася, у зв`язку з відсутністю марочної продукції (справа 303/448/21, а.с.27, 29).

Даних щодо отримання представником відповідача вказаної ухвали або рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали) матеріали справи не містять.

Таким чином, судом встановлено, що на час звернення представника АТ «Закарпатгаз» до органу виконавчої служби із заявою від 21.06.2023 про примусове виконання рішення суду (судового наказу №303/448/21 від 05.02.2021) та прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.07.2023 ВП №72358252 з цього приводу, вказаний судовий наказ вже був скасований ухвалою суду від 22.11.2022 №303/448/21 (2с/303/64/22).

Поряд з цим, фактичних даних відносно того, що АТ «Закарпатгаз» було відомо про вказані обставини матеріали досліджуваних справ не містять.

Посилання позивача, на ті обставини, що пред`явлення судового наказу №303/448/21 від 05.02.2021 до виконання відповідачем є навмисним, з метою «помсти», оскільки він займається дослідженням його незаконних дій стосовно споживачів ґрунтується на припущеннях, які не мають доказового підтвердження.

За таких обставин справи, слід констатувати, що позовна вимога про визнання дій відповідача, пов`язаних зі спробою подвійного стягнення заборгованості незаконними залишилася не доведеною.

Крім того, сам факт пред`явлення до виконання скасованого судового наказу №303/448/21 від 05.02.2021 не може свідчити про те, що у зв`язку з цим, боржник зазнав негативних наслідків для себе, оскільки стягнення заборгованості з боржника не відбувається автоматично після звернення стягувача із заявою до органу виконавчої служби про примусове виконання рішення суду. Цьому передує законодавчо визначена процедура, яка регламентована положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини п`ятої ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження відповідно до положень частини першої ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» надсилається сторонам виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням.

У тексті позову ОСОБА_1 підтвердив, що у серпні 2023 року отримав постанову про відкриття виконавчого провадження №72358252 з примусового виконання судового наказу №303/448/21.

Відповідно до пункту 5 частини першої ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, ОСОБА_1 , як сторона виконавчого провадження, після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження №72358252, не був позбавлений можливості повідомити орган виконавчої служби про те, що судовий наказ №303/448/21 від 05.02.2021 скасований, а тому наявні підстави для закінчення виконавчого провадження.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази фактичного стягнення будь-яких грошових сум з ОСОБА_1 на виконання судового наказу №303/448/21 в межах виконавчого провадження ВП №72358252.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення прав споживача, слід зазначити, що за змістом п. 9 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини другої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб (частина перша ст. 1167 Цивільного кодексу України).

Під моральною шкодою розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті третьому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.

В п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до пункту 5 частини 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Згідно з положеннями ст. 22 вищезазначеного Закону, захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Поряд з цим, факт звернення до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди покладає на позивача у даній справі обов`язок довести, що зазначені ним втрати немайнового характеру не є абстрактними, а дійсно були понесені позивачем.

Визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду наведених у постанові від 5 грудня 2022 року по справі № 214/7462/20, зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Відсутність всіх обов`язкових елементів, виключає наявність складу цивільного правопорушення, за наявності якого можуть бути задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Презумпція наявності моральної шкоди законодавством не передбачена. Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки, а тому така презумпція має визначатися лише законом в контексті з приписами ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України про загальний розподіл тягаря доказування.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування це процесуальна можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію.

Причинний зв`язок з`ясовується між причиною, тобто протиправністю поведінки, та шкодою, як наслідком. Заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є наслідком саме його поведінки. Це відповідає концепції причини-умови, яка існує у праві. Тобто, зміст причинного зв`язку полягає у тому, що вчинена неправомірна дія є головною причиною, яка призвела до завдання моральної шкоди.

Фактичний аналіз змісту наявних у матеріалах справи доказів свідчить про те, що позивачем не доведено факту заподіяння йому шкоди морального характеру, внаслідок пред`явлення до виконання судового наказу №303/448/21 від 05.02.2021.

В матеріалах справи відсутні докази фактичного стягнення будь-яких грошових сум з ОСОБА_1 на виконання судового наказу №303/448/21 в межах виконавчого провадження ВП №72358252.

Отже, доказів на підтвердження обставин завдання моральної шкоди позивачем суду не надано, а обґрунтування моральної шкоди зводяться виключно до суб`єктивної оцінки ситуації, без конкретизації того, в чому саме полягало його «приниження та психологічне напруження».

По відношенню до цього слід констатувати, що моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинили моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань (постанови Верховного Суду від 07.02.2023 по справі № 823/2108/18, від 23.01.2020 по справі № 580/1617/19).

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені норми права, встановлені судом обставини справи, позовна вимога щодо відшкодування моральної шкоди задоволенню також не підлягає, оскільки позивач не довів належними і допустимими доказами факту завдання йому моральної шкоди, внаслідок пред`явлення судового наказу №303/448/21 від 05.02.2021 до виконання, наявності протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) відповідача, а також причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою немайнового характеру, а також вини відповідача по відношенню до моральної шкоди.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

У зв`язку з тим, що позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, а у задоволенні позовних вимог відмовлено, зазначені судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1.У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

5. Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз», 88015, м. Ужгород, вул. Погорєлова 2, .

Суддя В.В. Кость