Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/3946/23
Провадження № 2/376/263/2024
Сквирський районний суд Київської областів складі:
головуючого судді - Віговського С.І.,
при секретарі - Кропивлянській С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сквирської міської ради Київської області, про визнання права власності по набувальній давності, -
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на нежитлові будівлі сільськогосподарського призначення, які розташовані по АДРЕСА_1 , а саме: виробничий будинок літ. «Б», загальною площею 377,1 кв.м.; виробничий будинок літ. «В» загальною площею 20,0 кв.м.; виробничий будинок літ. «Г» загальною площею 178,9 кв.м..
До судового засідання позивач підтримав позовні вимоги, просив суд справу слухати за його відсутності, подавши до суду відповідну письмову заяву.
Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про місце дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
За загальним правилом ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України слідує, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів зокрема: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач, починаючи із 2011 року, володіє нежитловими будівлями сільськогосподарського призначення, які розташовані по АДРЕСА_1 , а саме: виробничий будинок літ. «Б», загальною площею 377,1 кв.м.; виробничий будинок літ. «В» загальною площею 20,0 кв.м.; виробничий будинок літ. «Г» загальною площею 178,9 кв.м.
Дані нежитлові будівлі побудовані в 1977 році, проте право власності на них не зареєстровано.
Позивач користується даними нежитловими будівлями з 2011 року та по теперішній час, утримує їх в належному стані, проводить як косметичний так і капітальний ремонти, підтримує у належному стані територію, на якій вони розміщені.
На даний час у позивача постало питання в оформленні відповідних документів на вказане нерухоме майно, але оформити їх позивач не має можливості, оскільки право власності не зареєстровано, у встановленому законодавством порядку.
Вказані обставини встановлені матеріалами справи.
Суд дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.
Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до п. 1,2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.
За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно володіє майном і продовжу відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність).
Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.
При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Як встановлено судом, позивач добросовісно користується нежитловими будівлями сільськогосподарського призначення, які розташовані по АДРЕСА_1 , а саме: виробничий будинок літ. «Б», загальною площею 377,1 кв.м.; виробничий будинок літ. «В» загальною площею 20,0 кв.м.; виробничий будинок літ. «Г» загальною площею 178,9 кв.м. фактично з 2011 року, тобто він відкрито володіє нерухомим майном, оскільки звернень державних органів, органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб з приводу незаконного користування не отримував, безперервно володіє нерухомим майном з вищевказаного періоду більше десяти років, тобто без переривання строків його володіння за підстав передбачених законом, а тому вважається таким, що правомірно за набувальною давністю набув право власності на вказане нерухоме майно.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 328, 344, 392, 397 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 82, 83, 200, 206, 263-265, 268, 280-283, 289, 352, 354 ЦПК України, суд,-
Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлові будівлі сільськогосподарського призначення, які розташовані по АДРЕСА_1 , а саме: виробничий будинок літ. «Б», загальною площею 377,1 кв.м.; виробничий будинок літ. «В» загальною площею 20,0 кв.м.; виробничий будинок літ. «Г» загальною площею 178,9 кв.м..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя С. І. Віговський