ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Тененіка Тетяною Андріївною на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва 11 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, у якому просив:

стягнути на користь позивача з ОСОБА_1 матеріальну шкоду у відповідній частці, а саме 50 % (1/2) від вартості заподіяного збитку в розмірі 68 500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 10 листопада 2022 року о 06 год. 30 хв. в м. Києві на вул. Харківське шосе та вул. Вербицького з вини водія ОСОБА_1 , який керував належним позивачу автомобілем Toyota Prius, д.н.з. НОМЕР_1 , та з вини водія автомобіля ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , відбулася ДТП, в якій пошкоджено належний ОСОБА_2 на праві власності транспортний засіб Toyota Prius, д.н.з. НОМЕР_1 .

Внаслідок вказаної пригоди позивач зазнав майнових втрат, пов`язаних із пошкодженням його майна внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки (спільними діями двох різних водіїв), згідно з Актом виконаних робіт (ремонт автомобіля) №113160/23 від 14 лютого 2023 року на загальну суму 137 000,00 грн.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва 11 грудня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 68 500,00 грн матеріальної шкоди, 2 000,00 грн витрат на правничу допомогу та 1 073,60 грн судового збору, а всього 71 573,60 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року залишено без задоволення.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Тененіка Тетяна Андріївна, 18 липня 2024 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва 11 грудня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вказала на хибність висновків суду першої інстанції та неправильну оцінку наявним у справі доказам.

Звертає увагу, що суд першої інстанції не перевірив чи була на час ДТП застрахована обов`язкова цивільно-правова відповідальність другого водія, також винного в ДТП, та не пересвідчився чи повинен був позивач спочатку звернутися до страховика, в якого була застрахована цивільно-правова відповідальність, у зв`язку з чим суд не встановив чи є ОСОБА_1 належним відповідачем у справі.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водіїв автомобіля Toyota Prius, д.н.з. НОМЕР_1 , забезпечувалася ТДВ «Страхова група «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №210142816.

Також, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 , забезпечувалася у ПрАТ «СК «Колоннейд Україна» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР6086258.

Виходячи з норм страхового законодавства та судової практики, обопільну вину обох водіїв у ДТП, власники автомобілів мають право на відшкодування завданих збитків від страхової компанії іншого учасника ДТП у відповідній частці залежно від ступеня вини водія. В той час як обов`язок відшкодування шкоди у відповідача, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована, виникає у разі недостатності страхового відшкодування якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Крім того, в період між датою ДТП (10 листопада 2022 року) за участю відповідача та датою Акту виконаних робіт відновлювального ремонту (14 лютого 2023 року) відбулося ще одне ДТП за участю самого позивача на цьому ж автомобілі (10 січня 2023 року). Тобто, при здійсненні відновлювального ремонту 14 лютого 2023 року, транспортний засіб мав механічні пошкодження від іншого ДТП, що свідчить про штучне завищення розміру збитків.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Тененіка Тетяною Андріївною на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва 11 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалу про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги надіслано до електронного кабінету ОСОБА_2 - адвоката Конюшка Дениса Борисовича та згідно Звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду отримана 16 вересня 2024 року, що свідчить про належне повідомлення учасника справи у розумінні вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2024 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником транспортного засобу Toyota Prius, д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_2

10 листопада 2022 року о 06 год. 30 хв. в м. Києві на вул. Харківське шосе та вул. Вербицького сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу Toyota Prius, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , під керуванням ОСОБА_1 та за участі транспортного засобу ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 26 грудня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності. Цією постановою суду, яка набрала законної сили, установлені обставини, які відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, а саме те, що ОСОБА_1 10 листопада 2022 року о 06 год. 30 хв., керуючи автомобілем Toyota, д.н.з. НОМЕР_4 в м. Києві по вул. Харківське шосе-вул. Вербицького, на регульованому перехресті, повертаючи ліворуч, не надав дорогу автомобілю ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_5 , внаслідок чого відбулося зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 16.6, 10.1 ПДР України.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 26 грудня 2022 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності. Згідно з цією постановою суду ОСОБА_3 10 листопада 2022 року о 06 год. 30 хв., керуючи автомобілем ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_5 в м. Києві по вул. Харківське шосе-вул. Вербицького на регульованому перехресті, з його слів, із перевищенням максимальної швидкості руху у населених пунктах (70 км/год.), не вибрав безпечної швидкості, не урахував дорожню обстановку, при виді перешкоди не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду для інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем Toyota, д.н.з. НОМЕР_4 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 12.4, 12.1, 12.3 ПДР України.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 червня 2023 року, яка набрала законної сили, установлені обставини, які відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, а саме те, що постанову Дарницького районного суду м. Києва змінено шляхом виключення з мотивувальної частини постанови посилання на порушення ОСОБА_3 вимог п.п. 12.1, 12.4. ПДР, а в іншій частині - залишено без змін.

Згідно з Актом виконаних робіт № 113160/23 від 14 лютого 2023 року, СТО ФОП «ОСОБА_4» надав ОСОБА_2 послуги з ремонту автомобіля Toyota Prius, д.н.з. НОМЕР_1 , на загальну суму 137 000 грн. 00 коп., які були сплачені ОСОБА_2 в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вважав, що дорожньо-транспортна пригода, у якій пошкоджено належний позивачу транспортний засіб сталася у тому числі з вини водія ОСОБА_1 , а тому дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо покладення на останнього обов`язку відшкодувати заподіяну ним шкоду у розмірі 50 % (1/2) від розміру завданої шкоди.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не може повною мірою погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП за участі транспортних засобів сторін, що мала місце 10 листопада 2022 року о 06-30 год. в м. Києві по вул. Харківське шосе - вул. Вербицького, встановлена та в порядку ч. 6 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Зобов`язання щодо відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала на підставі частини першої статті 1166 ЦК України.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Пунктом першим частини першої статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

У справі «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» ЄСПЛ наголосив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» (далі - ЄСПЛ) та пункті 23 рішення ЄСПЛ «Гурепка проти України №2» наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява №14448/88, § 33).

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 3-4 ст.83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 3 ст. 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Встановлено, що розгляд справи, яка переглядається здійснено судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України особливістю такого порядку є розгляд справ за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалу про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами суд направив за адресою реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що з листопада 2022 року по 14 лютого 2024 року не проживав за місцем реєстрації, на підтвердження чого надав довідку виконавчого комітету Монастирищенської міської ради Черкаської області від 10 квітня 2024 року за №159.

Встановлене на думку апеляційного суду унеможливило подання апелянтом своїх заперечень щодо позову та доказів на їх підтвердження. На підставі наведеного, враховуючи наявність поважних причин, колегія суддів вважає за можливе прийняти долучені апелянтом до апеляційної скарги докази.

Відповідно до листа Департаменту патрульної поліції від 17 травня 2024 року, за відомостями інформаційної підсистеми «Дорожньо-транспортна пригода» ІКС «Інформаційний портал Національної поліції України» з 10 листопада 2022 року по 14 лютого 2023 року за участю транспортного засобу Toyota Prius, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстровано дві ДТП: 10 листопада 2022 року та 10 січня 2023 року.

За офіційними даними МТСБУ, станом на 10 листопада 2022 року транспортний засіб Toyota Prius, д.н.з. НОМЕР_1 був застрахований в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом №210142816.

Відповідно до листа ТДВ «СК «ОБЕРІГ» від 16 травня 2024 року, строк дії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-210142816 з 21 липня 2022 року по 20 липня 2023 року. Станом на дату надання відповіді на запит за транспортним засобом Toyota Prius, д.н.з. НОМЕР_1 зафіксовані наступні події, що мають ознаки страхового випадку:

10 листопада 2022 року в м. Києві за участю транспортних засобів Toyota Prius, д.н.з. НОМЕР_1 та ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 ;

10 січня 2023 року в м. Києві за участю транспортних засобів Toyota Prius, д.н.з. НОМЕР_1 та Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_6 ;

15 червня 2023 року в м. Києві за участю транспортних засобів Toyota Prius, д.н.з. НОМЕР_1 та Hyundai Sonata, д.н.з. НОМЕР_7 .

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року у справі №759/1432/23 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Суд встановив, що 10 січня 2023 року о 12 год. 55 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Toyota Prius», днз НОМЕР_1 , рухаючись на перехресту б-ру Вернадського - вул. Депутатська в м. Києві, рухаючись по другорядній дорозі, не надав перевагу в русі автомобілю «Citroen», днз НОМЕР_6 , який рухався по головній дорозі та здійснив з ним зіткнення, що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 16.11, 2.3 б) Правил дорожнього руху України.

В той же час, Акт №113160/23 виконаних робіт (ремонт автомобіля), яким визначено розмір завданих автомобілю позивача збитків на суму 137 000,00 грн, складено 14 лютого 2023 року.

Тобто, станом на день проведення ремонтних робіт автомобіль Toyota Prius, д.н.з. НОМЕР_1 зазнав пошкоджень у двох ДТП (10 листопада 2022 року та 10 січня 2023 року).

Встановлене у сукупності та взаємозв`язку дає підстави вважати, що Акт №113160/23 від 14 лютого 2023 року та постанова Дарницького районного суду м. Києва від 26 грудня 2022 року у справі №753/15576/22 не є достатніми доказами, на підставі яких можна зробити обґрунтоване припущення про наявність чи відсутність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями ОСОБА_1 10 листопада 2022 року як водія транспортного засобу Toyota Prius, д.н.з. НОМЕР_1 та завданою ОСОБА_2 внаслідок двох ДТП шкодою на суму 137 000,00 грн, та як наслідок покладати відповідальність за заподіяну шкоду.

Дійшовши такого висновку, колегія суддів враховує, що за правилами ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому надані позивачем докази не можуть бути покладені в основу доказування у цій справі, оскільки не є достатніми та достовірними доказами, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, зокрема щодо причинного зв`язку між шкодою, заподіяною саме відповідачем 10 листопада 2022 року та поведінкою відповідача. Крім того, надані позивачем докази на підтвердження розміру збитків не дають підстав для висновку, що всі ці збитки були заподіяні саме під час ДТП, що мала місце 10 листопада 2022 року, а не виникли повністю/ чи частково від ДПТ, що мала місце 10 січня 2023 року, оскільки ремонтні роботи проводилися позивачем саме після другої ДПТ.

Отже, за результатами апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами п. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанцій не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 належить стягнути судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 1 610,40 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Тененіка Тетяною Андріївною - задовольнити.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва 11 грудня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_9 ) судовий збір у розмірі 1 610 (одна тисяча шістсот десять гривень) 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова