Провадження № 2/127/2992/24
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2024 року м. Вінниця
Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Волошин С.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бездітної Тетяни Вячеславівни про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення способів участі батька у вихованні дитини,
В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення способів участі батька у вихованні дитини.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2024 прийнято справу до розгляду у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25.07.2024 на 10:00 год.
Заява мотивована тим, що предметом спору у даній справі є немайнові вимоги позивача у сімейних правовідносинах, які виникли щодо визначення способів і порядку участі батька у вихованні дитини. Представник позивача зазначає, що після розірвання шлюбу між сторонами, відповідач створює перешкоди позивачу у спілкуванні та вихованні спільного сина, взагалі не надаючи можливості побути разом з дитиною. Позивач неодноразово звертався до працівників поліції з метою фіксування факту відмови відповідача побачитись із сином позивачу. У зв`язку з чим, позивач з метою захисту своїх прав, звернувся до суду з позовом про визначення способів участі батька у вихованні дитини. Представник позивача вказує на те, що необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування таких заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення з наступних підстав.
За змістом ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідками встановлення обов`язку або заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав і законних інтересів інших учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та визначаються судом залежно від фактичних обставин у кожному конкретному випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини повинен вирішуватися з урахуванням та найкращим забезпеченням інтересів дитини.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, так як питання обґрунтованості заявлених вимог є предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті і не вирішується судом під час розгляду заяви про забезпечення позову, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суд (постанова від 16 серпня 2018 року у справі №910/1040/18).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).
Згідно з диспозицією ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання можливого рішення про задоволення позову.
Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.
З позовної заяви вбачається, що предметом позовних вимог є визначення способів участі батька у вихованні дитини, та встановлення графіку участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею. Між тим, зміст заяви про забезпечення позову представника позивача за своїм характером та юридичною природою фактично є вимогою про встановлення певного графіку побачень відповідача з дитиною на час розгляду справи судом, що перекликається з позовними вимогами і по суті проханням сторони позивача встановити певний графік побачень позивача з дитиною без ухвалення рішення суду, що прямо заборонено ч. 10 ст. 150 ЦПК України.
Таким чином суд констатує, що задоволення заяви позивача з запропонованим позивачем способом забезпечення позову шляхом усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховання до набрання рішення у справі законної сили є фактично підміною рішення суду на певний період часу (на час слухання справи), без дослідження способу життя дитини, її графіку, стану здоров`я, тощо. Забезпечення позову у такий спосіб, призведе до фактичного вирішення спору шляхом його часткового задоволення, без розгляду справи в суді по суті.
Крім того, суд вважає, що представником позивача перед судом не доведено, що невжиття запропонованих заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду з позовом про визначення способів участі батька у вихованні дитини.
Предметом спору є вимоги немайнового характеру, та встановлення судом певного графіку участі позивача у вихованні та спілкуванні з його дитиною, за результатами розгляду справи, можливо буде застосувати у будь який час.
Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України та позиції Європейського суду з прав людини, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходу забезпечення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд вважає, що подана заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 149-153, 259-261, 353- 354 ЦПК України, суд, -
В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бездітної Тетяни Вячеславівни про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення способів участі батька у вихованні дитини відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя: