Справа № 585/1875/24
Номер провадження 2/585/628/24
У Х В А Л А

09 липня 2024 року м.Ромни

Суддя Роменського міськрайонного суду Сумської області Цвєлодуб Г.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої до суду як представник позивача звертається адвокат Гуркін Євген Валентинович, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Гуркін Євген Валентинович, який діє як представник позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В позовній заяві відсутні відомості про спільне проживання подружжя, а також про причини припинення подружніх стосунків.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків не більше ніж десять днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

В ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху зазначалось, що згідно долученої до позовної заяви копії свідоцтва про шлюб, відповідач є громадянином іноземної держави - громадянин Ісламської Республіки ОСОБА_3 . При цьому, за зазначеною в позовній заяві адресою (яка співпадає з адресою позивача), відповідач зареєстрованим не значиться. В матеріалах справи відсутні докази фактичного проживання відповідача за вказаною в позовній заяві адресою. Крім того, в даному випадку за адресою проживання відповідача повинна бути направлена позовна заява з додатками в перекладі на мову, яку розуміє останній.

З метою усунення недоліків позовної заяви, позивач мав подати до суду в письмовому вигляді позовну заяву в новій редакції із зазначенням адреси фактичного проживання відповідача (за межами України), або останньою відомою адресою реєстрації відповідача на території України. Крім того, позивач мав надати суду докази направлення за адресою проживання відповідача за межами України копії позовної заяви з додатками в перекладі на мову, яку він розуміє.

Таку ухвалу представникам позивача у особисту електронну скриньку, зареєстровану у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС було отримано 28.06.2024 року.

08 липня 2024 року представник позивача направив через систему «Електронний суд» заяву, в якій зазначив, що остання відома адреса проживання відповідача вказана в позовній заяві, що є підставою для призначення справи до судового розгляду

Проте, позивачем проігноровані вимоги суду щодо подання до суду позовної заяви в новій редакції із зазначенням адреси фактичного проживання відповідача (за межами України) або останньої відомої адреси реєстрації відповідача на території України та надання суду доказів направлення за адресою проживання відповідача копії позовної заяви з додатками в перекладі на мову, яку розуміє відповідач.

Таким чином, станом на 09 липня 2024 року представник позивача у встановлений судом строк не усунув недоліки позовної заяви в повному обсязі.

Крім того, неповідомлення позивачем суду адреси проживання відповідача та засобів зв`язку останнього позбавляє суд можливості здійснити повідомлення відповідача про розгляд справи в порядку, передбаченому законом, зокрема і з тих підстав, що вказаний цивільний позов має розглядатись із участю іноземного елементу.

Позивачем та її представником до подання позову на розгляд суду не було вжито достатніх та розумних заходів для попереднього з`ясування та надання суду інформації щодо останнього відомого місця реєстрації проживання або перебування відповідача іноземного громадянина, можливого місцезнаходження майна відповідача, останнього відомого місця постійного його заняття (роботи, навчання тощо) на території України, імовірне залишення відповідачем іноземним громадянином території України, або відомості про те, що вжиті заходи не дали відповідного результату.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом ч. 10 ст. 28 цього Кодексу, позови до відповідача, який не має вУкраїні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Відповідно до частини першої, шостої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

В статті 3 Закону України "Про пересування та вільний вибір місця проживання" визначено, що:

місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги;

місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Водночас, ураховуючи, що позов пред`явлено до фізичної особи - іноземного елемента, необхідно врахувати вимоги закону, яким визначено правові підстави проживання (перебування) іноземця на території України.

Правові підстави перебування іноземця на території України регламентовано Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Так, в пунктах 7-10, 17-18 частини 1 статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено наступне:

іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні;

іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом;

іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку;

іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, або якщо строк їх тимчасового проживання на території України продовжено в установленому порядку, якщо інше не встановлено законом;

посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні;

посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Сукупний аналіз наведених положень закону вказує на те, що доказом законного місця проживання або перебування іноземця на території України є посвідка на тимчасове або постійне місце проживання чи перебування на території України протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України.

Отже, позивач при зверненні до суду з позовом до іноземця повинен зазначити його зареєстроване місце проживання або перебування на території України, яке визначено у документах, перелік яких міститься в Законі України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Крім того, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

Отже, ОСОБА_1 звертаючись через свого представника до суду з позовом до іноземного елемента не виконала вимог, зазначених в п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України та не зазначила в позовній заяві останнього відомого зареєстрованого місця проживання або перебування в Україні відповідача чи місцезнаходження його майна в Україні.

В заяві про усунення недоліків таких відомостей представником позивача також не зазначено, як і не зазначено відомостей про фактичне місце проживання відповідача за межами України, а лише послвася на те, що такі обставини позивачу невідомі.

З наведеного слідує, що стороною позивача не усунуто недоліки, вказані в ухвалі Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28.06.2024 про залишення позовної заяви без руху.

Представником позивача помилково ототожнюється поняття "останнє відоме зареєстроване" та "фактичне місце проживання". Зазначення в позовній заяві останнього відомого фактичного місця проживання виключає право суду вирішувати питання про відкриття провадження, відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України.

Доводи заяви про усунення недоліків про те, що після отримання інформації, яка не дає можливості встановити зареєстроване місце проживання відповідача, суд повинен вирішити питання про відкриття провадження на підставі ч. 9 ст. 187 ЦПК України. та не має права повертати особі позовну заяви у вказаному випадку, не спростовують висновку суду про наявність правових підстав для повернення позовної заяви через не усунення недоліків, адже не свідчать про виконання представником позивача вимог закону щодо зазначення в позовній заяві останнього відомого зареєстрованого місця проживання відповідача в Україні або місцезнаходження його майна в Україні.

Судом при постановленні даної ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить із того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. (Рішення Суду у справі Жоффрделя Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи, що позивачем не усунуто в повному обсязі недоліки, вказані в ухвалі суду від 28 червня 2024 року, суд убачає визначені законом підстави для повернення позовної заяви позивачу.

Згідно ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі наведеного і, керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 187, 255, 354 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої до суду як представник позивача звертається адвокат Гуркін Євген Валентинович, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - вважати неподаною і повернути позивачу.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Роменського міськрайонного суду Г. О. Цвєлодуб