Номер провадження 2/570/1569/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2024 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В.

за участю секретаря судового засідання Ганцева В.В.,

учасники справи:

позивач - не з`явилася

представник позивача - не з`явився

відповідач - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

09 жовтня 2024 року до Рівненського районного суду Рівненської області на підставі ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 10 вересня 2024 року надійшла за підсудністю цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 (надалі - позивач) до ОСОБА_2 (надалі - відповідач) про розірвання шлюбу.

Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи.

У позовній заяві позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 , який зареєстрований 11 березня 2017 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Рівненській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 11 березня 2017 року, актовий запис № 325 та стягнути з відповідача судові витрати за розгляд даної справи.

Обґрунтовуючи позовну заяву зазначає, що подружнє життя зі відповідачем не склалося через різні погляди на життя, що призвело до частих суперечок між ними. Більше трьох років не проживають з відповідачем однією сім`єю, взаємних претензій щодо розподілу спільної сумісної власності не виникає. Позивач вважає, що шлюб зберегти неможливо і необхідності в цьому немає через ігрову та алкогольну залежність чоловіка. Від спільного подружнього життя дітей немає.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження у даній справі, призначено судове засідання за участю сторін на 15 листопада 2024 року.

У зв`язку із перебуванням судді у відпустці, розгляд справи відкладено на 20 грудня 2024 року.

20 грудня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бойчук К.М. подав через канцелярію суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує.

20 грудня 2024 року через канцелярію суду відповідачем ОСОБА_2 подано заяву про проведення розгляду справи без його участі, щодо задоволення позову не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 11 березня 2017 року, який зареєстрований 11 березня 2017 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Рівненській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 11 березня 2017 року, актовий запис № 325.

Як вбачається із викладених у позовній заяві пояснень, спільне життя з відповідачем не склалося, мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, більше трьох років не проживають однією сім`єю. Від спільного подружнього життя дітей немає. На переконання позивача шлюб зберегти неможливо.

Позивач просить шлюб, укладений між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвати.

Відповідач ОСОБА_2 у заяві, поданій до суду не заперечує проти його задоволення.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Стаття 112 СК України регламентує, що вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

За таких обставин, суд прийшов до переконання, що сім`я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечать інтересам сторін, а тому згідно ст.112 СК України є всі підстави для розірвання даного шлюбу.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч. 1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

З матеріалів справи вбачається, що 29 серпня 2024 року між позивачем ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Бойчука Костянтина» в особі керуючого адвоката Бойчука К.М укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до п.2.1 цього договору послуги замовнику надаються шляхом: усного та письмового консультування з юридичних питань; складання проектів необхідних процесуальних документів, скарг, презентацій та позовних заяв, тощо. За надання послуг п. 4.1 договору обумовлено винагороду в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн.

Відповідно до акту виконаних робіт від 29 серпня 2024 року, виконавцем виконано свої зобов`язання відповідно до договору про надання правової допомоги від 29 серпня 2024 року, а замовником оплачено обумовлену цим договором винагороду у розмірі 2500 грн. Факт оплати підтверджується, долученою до матеріалів справи квитанцією до прибуткового касового ордера №2/08 від 29 серпня 2024 року на суму 2500 грн.

Таким чином, якщо стороною документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правової допомоги, акт виконаних робіт, платіжний документ про оплату таких послуг, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до ч.3 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару адвоката враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини іосновоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін та складність справи, встановлені судом взаємовідносини сторін, врегульовані та чітко визначені законом, висновки суду про необхідність та підстави задоволення вимог позивача, визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, а також критерії підходу до визначення розміру судових витрат у практиці Європейського суду з прав людини та висновках Верховного Суду, які, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, мають враховуватися судом, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, предмет позову, тому суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

У відповідності до вимог ст.ст. 141, 142 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що були сплачені нею при подачі позову до суду. З позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_3 сплатила судовий збір, пов`язаний з розглядом справи в сумі 1 211 грн. 20 коп., тобто поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що були сплачені нею при подачі позову до суду підлягає 605 грн. 60 коп. та стягнути з відповідача на користь позивача решту суми сплаченого судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 142, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 274 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 11 березня 2017 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Рівненській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 11 березня 2017 року, актовий запис № 325.

Шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду, яке є документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 2500 (тисяча двісті п`ятдесят) гривень.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 30 грудня 2024 року, у зв`язку із перебуванням судді у відпустці.

Суддя Гладишева Х.В.