Провадження № 22-ц/801/2561/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 рокуСправа № 127/35592/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Сопруна В.В., Шемети Т.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року про повернення заяви, постановлену суддею Федчишеним С.А., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 визнані неподаними та повернуто позивачу.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У скарзі зазначає, що повертаючи позовну заяву суд наголосив на неподанні закордонного паспорта з відміткою про в`їзд позивача на територію Україні, однак, про вказане не зазначалося в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, а було вказано лише про необхідність підтвердження належності підпису позивачу. 04 листопада 2024 року нею було подано клопотання про часткове усунення недоліків позовної заяви, а щодо надання перекладу позовної заяви вона просила суд продовжити строк на усунення недоліків. Ухвалу про залишення позовної заяви без руху було отримано нею 30 жовтня 2024 року, а оскаржувану ухвалу постановлено 05 листопада 2024 року, в останній день строку, визначеного судом для усунення недоліків. У клопотанні про усунення недоліків нею зазначалося про те, що вона проживає на території України, що також підтверджується копією наданого витягу з реєстру територіальної громади. Установивши, що недоліки позовної заяви були виконані позивачем не в повному обсязі, суд мав продовжити строк усунення недоліків заявником, вказавши належний спосіб їх усунення.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказані норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 25 жовтня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала позовну заяву, в якій просила розірвати шлюб, укладений 16 квітня 2011 року між нею та уродженцем Республіки Молдова ОСОБА_4 , зареєстрований РАЦС м. Каушани, актовий запис «20 (а.с.1-4).

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначила своє місце реєстрації: АДРЕСА_1 , а також місце реєстрації ОСОБА_3 : АДРЕСА_2 .

Вказала, що вона є громадянкою України та проживає в Україні, що підтверджується копіями паспорта громадянина України та витягом про місце реєстрації, доданими до позову, тому позов подається до суду України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали суду для усунення недоліків.

Судом заначено, що як вбачається з позовної заяви та долучених до неї документів відповідач є громадянином Болгарії та проживає в м. Берліні, відтак, ОСОБА_1 необхідно привести позовну заяву та додані до неї документи у відповідності до вимог п. 2.3 розділу 2 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 року №1092/5/54.

Також позивачу необхідно вказати Центральний орган іноземної держави та його місцезнаходження для надіслання позовної заяви з додатками відповідачу.

Крім того, оскільки у суду наявні сумніви щодо правдивості підпису ОСОБА_1 в позовній заяві та долучених до неї документах, позивачу слід надати докази в підтвердження того, що підпис в позовній заяві та долучених до неї документам належить їй (а.с.10).

Згідно супровідного листа від 30 жовтня 2024 року копію вказаної ухвали було надіслано на вказану позивачем адресу (а.с.11).

Докази на підтвердження дати отримання копії вказаної ухвали в матеріалах справи відсутні.

04 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подала заяву про усунення недоліків, в якій зазначила, що відповідно до інформації, розміщеної на веб-сайті Гаазької конференції з міжнародного приватного права, Центральним органом Німмеччини є Prasident des Oberlandesgerichts Munchen.

Також повідомила, що на даний час вона проживає на території України за адресою: АДРЕСА_3 , що також підтверджується копією долученого до позовної заяви витягу з реєстру територіальної громади, який був виданий 14 жовтня 2024 року за її заявою.

Щодо правдивості підпису на позовній заяві та додатках до неї, то цим клопотанням, яке подане через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС, вона підтверджує правдивість свого підпису.

Зазначила, що на наступний день після отримання ухвали суду про залишення позовної заяви до суду, вона звернулася до перекладачів та надала відповідні документи для перекладу, на що їй повідомили, що переклад буде готовий під кінець робочого дня 05 листопада 2024 року або зранку 06 листопада 2024 року, у зв`язку з чим вона не встигне у визначений судом строк усунути недоліків позовної заяви.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд вважати усунутими недоліки апеляційної скарги щодо правдивості підпису та зазначення центрального органу Республіки Німеччини, уповноваженого отримувати прохання про вручення документів, а в частині долучення перекладу до позовної заяви, на підставі ч. 2 ст. 127 ЦПК України, просила продовжити їй строк усунення недоліків (а.с.12-13).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто останній.

Повертаючи позовну заяву суд виходив з того, що ОСОБА_1 не надала:

- доказів на підтвердження належності їй підпису в позовній заяві та долучених до неї документах, а саме не надала закордонний паспорт з відміткою про в`їзд на територію України;

- жодного доказу в підтвердження звернення до перекладачів та строку для виконання перекладу.

Апеляційний суд виходить з того, що вимоги до позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви визначені статтями 175 і 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 3 ст. 185 ЦПК України).

Залишаючи позовну заяву без руху судом першої інстанції було зазначено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України.

Стаття 177 ЦПК України містить в собі сім частин, однак, судом першої інстанції не конкретизовано, яким саме положенням згаданої статті не відповідала позовна заява ОСОБА_1 ..

Що стосується вимоги суду першої інстанції про надання ОСОБА_1 доказів на підтвердження належності їй підпису в позовній заяві та доданих до неї документах, то слід зазначити, що доступ до електронного кабінету надається особі лише після проходження такою особою електронної ідентифікації, яка в свою чергу здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Подавши заяву на усунення недоліків через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 підтвердила, що позовна заява подана та підписана саме нею.

Судом першої інстанції не зазначено правову норму, яка зобов`язує позивача доводити належність їй підпису у позовній заяві чи інших документах.

При цьому, суд може лишити позовну заяву без руху лише у випадку, якщо вона не відповідає вимогам, які чітко визначені статтями 175 і 177 ЦПК України.

Залишаючи позовної заяви без руху, суд не зобов`язував ОСОБА_1 надати закордонний паспорт з відміткою про її в`їзд на територію України, а тому не міг посилатися на вказану обставину, як на підставу для повернення позову.

Що стосується іншої підстави для повернення позову «неподання повного пакету документів із завіреним перекладом на мову запитуваної Договірної Сторони або на англійську мову (у двох примірниках), для подальшого можливого звернення з судовим дорученням до іноземного суду», то варто зазначити, що вимоги суду першої інстанції в цій частині також не узгоджуються із змістом статті 177 ЦПК України.

Залишаючи позов без руху суд лише зазначив про необхідність приведення позовної заяви та доданих до неї документів у відповідність до вимог п. 2.3 розділу 2 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 №1092/5/54.

При цьому, не конкретизував, які саме дії повинна зробити позивачка.

У п.2 3 розділу 2 цієї Інструкції, на яку послався суд, зазначено, що доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову.

Однак, вказаний розділ регламентує звернення суду України з дорученням за кордон.

ОСОБА_1 просила суд на підставі ч. 2 ст. 127 ЦПК України продовжити їй строк для усунення недоліків позовної заяви в частині надання копії позову з додатками, перекладеними на мову, якою володіє відповідач.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Однак, зважаючи на часткове виконання Володіною М.В. вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху та намагання останньої усунути недоліки у повному обсязі, суд, керуючись засадами цивільного судочинства, міг задовольнити клопотання ОСОБА_1 про продовження строку усунення недоліків.

Суд першої інстанції взагалі залишив поза увагою, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження дати отримання ОСОБА_1 копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, тоді як строк для усунення недоліків повинен обраховуватися з дня отримання вказаної ухвали суду.

Навіть якщо взяти за основу дату 31 жовтня 2024 року - день отримання позивачем копії ухвали суду в застосунку «Дія», про що вона вказала в заяві від 04 листопада 2024 року і яку взяв до уваги суд, то суд не міг в останній день строку усунення недоліків повернути позовну заяву, оскільки за змістом ч.5 ст.185 ЦПК України позовна заява і додані до неї документи повертаються не пізніше п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Згідно з частиною першою статті 9 ЦПК України, цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом (частина четверта статті 9 ЦПК України).

Перекладач допускається ухвалою суду за заявою учасника справи або призначається з ініціативи суду (частина друга статті 75 ЦПК України

Відповідно до статті 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За статтею 498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Таким чином, у разі, якщо після відкриття провадження у справі буде встановлена необхідність вручення документів (зокрема, позовної заяви з додатками) відповідачу за межами України, такі дії можуть бути вчинені судом першої інстанції у визначеному законодавством України порядку.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до практики ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття (розгляду) позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

У справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17 січня 1970 року зазначено, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У рішеннях ЄСПЛ у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року (пункт 65), у справі «Кудла проти Польщі» от 26 октября 2000 року (пункт 122) зазначено, що однієї із гарантій 6 Конвенції є право на забезпечення ефективного доступу до суду для того, щоб учасники судового процесу могли одержати рішення, яке стосується їх «прав та обов`язків».

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і перешкодило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції у даній справі проявив надмірний формалізм, переклавши на позивача можливі ризики розгляду справи за участю іноземної особи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.

У зв`язку з цим, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді В.В. Сопрун

Т.М. Шемета