справа № 372/3646/20
головуючий у суді І інстанції Кравченко М.В.
провадження № 22-ц/824/2989/2024
суддя-доповідач у суді II інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів: Голуб С.А., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання: Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Обухівського районного суду Київської областіз позовом до ОСОБА_1 , у якому просило: стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 66 463,12 доларів США, що за курсом 27,60 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 02 вересня 2020 року становить 1 834 382 грн 11 коп. за кредитним договором № KIQ0GK00830078 від 23 січня 2008 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23 січня 2008 року АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № KIQ0GK00830078, за умовами якого позивач зобов`язувався надати кредит у розмірі 77 000 доларів США на термін до 21 січня 2028 року, а відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки встановлені кредитним договором.

Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором банк виконав у повному обсязі, надавши кредит у розмірі, передбаченому умовами договору, натомість відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, чим порушив умови кредитного договору.

Станом на 02 вересня 2020 року заборгованість відповідача перед банком становить 248 525,62 доларів США, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 66 463,12 доларів США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 55 756,47 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 2 236,98 доларів США; пеня - 124 069,05 доларів США.

Позивач вказує, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, тому позовними вимогами у цій справі є заборгованість позивача за тілом кредиту у розмірі 66 463,12 доларів США. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі 2 102 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року позов АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявність рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 лютого 2013 року у справі № 2-101/13, яке набрало законної сили і яким задоволені позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KIQ0GK00830078 від 23 січня 2008 року у розмірі 88 466,13 доларів США, у разі задоволення судом позову про стягнення заборгованості за кредитним договором № KIQ0GK00830078 від 23 січня 2008 року, беззаперечно призведе до подвійного стягнення із ОСОБА_1 за одним кредитним договором.

У матеріалах справи № 2-101/13 містяться квитанції, надані банком про сплату ОСОБА_1 коштів за кредитним договором № KIQ0GK00830078 від 23 січня 2008 року у розмірі 114 547,30 доларів США.

Не зважаючи на той факт, що відповідач вчасно сплачувала кошти за кредитом, позивач постійно нараховував штрафні санкції, у тому числі пеню у розмірі 0,15 відсотків за кожен день.

Також, незважаючи на той факт, що відповідач сплачувала кошти у встановлені в договорі терміни, позивач вказані суми зараховував частково, із затримкою до 20 днів, що є підтвердженням того, що позивач фіктивно створив прострочення сплати за договором кредиту.

Позивачем не враховано значні суми, які відповідач сплатив в рахунок погашення заборгованості. Позивач незаконно нараховував проценти за користування кредитом та пеню, тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що звернення стягнення на предмет іпотеки є відмінною вимогою від вимоги про стягнення заборгованості, а наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 лютого 2013 року у справі № 2-101/13 до сьогодні не виконано, доказів зворотного матеріали справи не містять.

Постановою Верховного Суду у справі № 372/3038/16-ц (провадження № 61-34307св18) від 28 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області, про виселення, зняття з реєстраційного обліку та визнання дій неправомірними.

Рішенням Обухівського районного суд Київської області від 11 травня 2022 року у справі № 372/4475/21 (провадження № 2-476/22) позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1780, вчинений 24 червня 2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною щодо звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Вказує, що позов був заявлений про стягнення з відповідача 66 463,12 доларів США, що складається із заборгованості за тілом кредиту (вимоги щодо стягнення відсотків, пені, тощо відсутні), та до позову був доданий розрахунок заборгованості станом на 02 вересня 2020 року, у якому відображено та враховано всі фінансові зобов`язання боржника за умовами договору, а також здійснені боржником платежі на його виконання.

Зазначає, що банком надані належні докази щодо наявного розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, з урахуванням проведеного розрахунку заборгованості, зарахування всіх сплачених позичальником платежів у рахунок погашення кредитної заборгованості, а також виписки по рахунках, які можуть слугувати документами, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Відповідач не надав жодних належних доказів відсутності заборгованості по кредиту або ж не зарахування банком якихось платежів, сплачених позичальником, жодного доказу, який би спростував наявність заборгованості за кредитним договором чи її розмір.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Базика О.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили, у разі задоволення судом позову у цій справі про стягнення заборгованості, призведе до подвійного стягнення за одним кредитним договором.

Вказує, що позивач 14 грудня 2012 року звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки і саме з цього часу припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, однак з розрахунку заборгованості вбачається, що позивач нараховував пеню та проценти до 02 вересня 2020 року.

У матеріалах справи № 2-101/13 наявні квитанції про сплату за кредитним договором у розмірі 114 547,30 доларів США, які не враховані позивачем у розрахунку заборгованості.

Вказує, що розрахунок заборгованості не є належним доказом суми заборгованості, оскільки з нього неможливо встановити формування заборгованості та її складові.

Позивач зазначає, що заборгованість, питання про стягнення порушується ним у позові, складається лише із тіла кредиту, однак за умовами кредитного договору першочерговим є погашення пені, процентів за користування кредитом, а в останню чергу - тіло кредиту. Позивачем станом на 02 вересня 2020 року нараховувалася пеня та проценти за користування кредитом, що не змінювало тіло кредиту у сторону зменшення.

Зазначає, що відповідно до інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно № 281906865 банком відчужується ціла квартира за адресою: АДРЕСА_1 , а отже рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки знаходиться на стадії виконання і остаточне виконання цього рішення залежить виключно від волі позивача.

Від АТ КБ «ПриватБанк» надійшли письмові пояснення до апеляційної скарги, у яких позивач посилається на те, що відповідно до наданих виписок та розрахунку заборгованості, останні погашення заборгованості здійснені відповідачем у 2013 році.

Вказує, що на виконанні у виконавчої служби знаходився виконавчий лист у справі № 2-101/13, виданий 19 лютого 2013 року про стягнення з відповідача боргу у розмірі 2 102 839 грн 90 коп., провадження у якому відкрито 13 березня 2015 року, а 18 червня 2015 року провадження закрито та виконавчий документ повернуто стягувачу.

На виконанні у виконавчої служби знаходиться виконавчий напис, виданий 24 червня 2019 року про стягнення з відповідача боргу у розмірі 5 131 307 грн 43 коп., провадження у якому відкрито 03 листопада 2021 року, а 06 грудня 2021 року зупинено вчинення виконавчих дій.

Представник позивача - Яндульський Д.В. у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача - адвокат Базик О.П. у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про таке.

23 січня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № КIQ0GК00830078.

Пунктом 8.1 цього договору визначено, що банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти ОСОБА_1 з 23 січня 2008 року по 21 січня 2028 року включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 93 500 доларів США на такі цілі: купівлю квартири у розмірі 77 000 доларів США, а також 16 000 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 цього договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 2 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту.

Відповідно до пункту 8.3 кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за цим договором виступає: двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої пунктами 8.1, 8.1.1, 8.1.2 цього договору, у тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених пунктом 2.3.3.

Пунктом 2.3.3 кредитного договору визначено зокрема таку умову як порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами цього договору.

23 січня 2008 року для забезпечення кредитного договору між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, пунктом 33.3 якого визначено, що у забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець передав позивачу в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 .

У грудні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки (справа № 2-101/13).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 лютого 2013 року у справі № 2-101/13, задоволено частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк».

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № KIQ0GK00830078 від 23 січня 2008 року у розмірі 88 466,13 доларів США, що становить 707 109 грн 78 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки у вигляді квартири загальною площею 55,70 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, на підставі договору іпотеки від 23 січня 2008 року який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Визначено початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі 555 500 грн, узгодженою сторонами в договорі іпотеки від 23 січня 2008 року.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 лютого 2013 року у справі № 2-101/13 набрало законної сили.

При ухваленні рішення суду у справі № 2-101/13 судом встановлено, що кредитний договір від 23 січня 2008 року № KIQ0GK00830078 ОСОБА_1 своєчасно не виконується, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 88 466,13 доларів США, з яких

сума непогашеного кредиту 73 023,30 доларів США,

заборгованість за відсотками 11 064 долара США,

заборгованість з комісії 29,17 доларів США,

пеня 107,20 доларів США,

штраф у сумі 4 242,46 доларів США.

Також указаним рішенням встановлено, що 17 жовтня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушення та повернення суми кредиту у повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, у тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги.

Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішенням; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Отже, якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається (постанови Верховного Суду: від 04 червня 2020 року у справі № 522/7758/14-ц (касаційне провадження № 61-40927св18), від 17 листопада 2021 року в справі № 806/3572/17 (касаційне провадження № К/9901/29674/21)).

Указаним рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено наявність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № KIQ0GK00830078 станом на 16 жовтня 2012 року у розмірі 88 466,13 доларів США, з яких тіло кредиту - 73 023,30 доларів США.

Ці обставини встановлені судовим рішенням, таке судове рішення набрало законної сили, у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі (АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 ), а тому наявні підстави вважати, що указані обставини є преюдиційними та не потребують доказування.

Тобто у цій справі обставини наявності у ОСОБА_1 станом на 16 жовтня 2012 року заборгованості за тілом кредиту у розмірі 73 023,30 доларів США за кредитним договором від 23 січня 2008 року № KIQ0GK00830078, а також надіслання 17 жовтня 2012 року позивачем до ОСОБА_1 письмової вимоги про усунення порушення, - є преюдиційними.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У справі № 372/3646/20, що переглядається в апеляційній інстанції, банк просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 66 463,12 доларів США за кредитним договором № KIQ0GK00830078 від 23 січня 2008 року.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 лютого 2013 року у справі № 2-101/13 встановлено, що ОСОБА_1 отримала кредит відповідно до умов кредитного договору № KIQ0GK00830078, однак своєчасно не виконувала свої зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість.

Доказів того, що відповідачем сплачено більше коштів на погашення тілу кредиту за цим договором, ніж сума за тілом, питання про стягнення якої порушується банком у справі № 372/3646/20, відповідачем не надано.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що у матеріалах справи № 2-101/13 наявні квитанції про сплату за кредитним договором у розмірі 114 547,30 доларів США, які не враховані позивачем у розрахунку заборгованості.

Однак з витребуваних апеляційним судом матеріалів справи № 2-101/13 вбачається, що наявні у таких матеріалах квитанції та меморіальні валютні ордери про сплату ОСОБА_1 грошових коштів на погашення кредиту стосується періоду з 2008 року по 2013 рік, тобто такий період передував рішенню суду від 06 лютого 2013 року, яким встановлений розмір заборгованості за тілом кредиту та звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Указані платіжні документи надавалися банком під час розгляду судом заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 лютого 2013 року у справі № 2-101/13 за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 01 липня 2013 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 03 жовтня 2013 року, відмовлено у задоволенні указаної заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення сулу за нововиявленими обставинами.

Відповідачем не надано доказів того, що після 2013 року нею здійснювалися платежі на погашення кредиту у розмірі більшому, ніж це зазначено у розрахунку заборгованості.

Також у відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що позивач просить стягнути заборгованість лише за тілом кредиту, однак за умовами кредитного договору першочерговим є погашення пені, процентів за користування кредитом, а в останню чергу - тіло кредиту, а отже позивачем станом на 02 вересня 2020 року нараховувалася пеня та проценти за користування кредитом, що не змінювало тіло кредиту у сторону зменшення.

Апеляційний суд враховує, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки засвідчує такі зміни.

Право АТ КБ «ПриватБанк» нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося у зв`язку із пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Посилаючись на те, що платежі за кредитом йшли першочергово на погашення пені та процентів за користування кредитом, відповідачем не надано доказів того, що нею здійснювалися такі платежі у період після пред`явлення АТ КБ «ПриватБанк» вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, коли банк вже не мав права нараховувати проценти за кредитом.

При цьому у цій справі банком заявлено вимогу про стягнення заборгованості лише за тілом кредиту.

Щодо доводів відповідача про те, що наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі задоволення судом позову про стягнення заборгованості, призведе до подвійного стягнення за одним кредитним договором, апеляційний суд враховує таке.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами 1, 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з частиною 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є: 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

При цьому здійснення позивачем права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 лютого 2013 року у справі № 2-101/13 про звернення стягнення на предмет іпотеки набрало законної сили, однак матеріали справи № 2-101/13, а також матеріали справи № 372/3646/20 не містять доказів того, що станом на теперішній час таке рішення суду є виконаним.

Доводи відповідача про те, що існування двох судових рішень: про звернення стягнення на предмет застави (справа № 2-101/13) та про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 372/3646/20), має наслідком подвійне стягнення з нього заборгованості за одним і тим же кредитним договором є необґрунтованими, оскільки наявність рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 лютого 2013 року про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, не позбавляє кредитора права на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у разі невиконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, або у разі недостатності суми вирученої від реалізації предмета застави для повного погашення суми заборгованості за кредитним договором.

Схожі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 676/8249/18 (провадження № 61-786св20).

Таким чином, висновки суду першої інстанцій про те, що при наявності судового рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, позбавляє АТ КБ «ПриватБанк» можливості задовольнити свої вимоги в інший передбачений законом спосіб, за наявності даних про невиконання указаного судового рішення, є помилковими.

Оскільки ОСОБА_1 отримала кредит у доларах США, тому повинна їх повернути в тій самій валюті - доларах США, тому апеляційний суд дійшов висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором саме у цій валюті без визначення у резолютивній частині судового рішення еквіваленту заборгованості з переведенням іноземної валюти боргу в національну за курсом, встановленим Національним банком України.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи - частина 1 статті 133 ЦПК України.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 27 515 грн 73 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 41 273 грн 60 коп.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 23 січня 2008 року № KIQ0GK00830078 у розмірі 66 463,12 доларів США.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 27 515 грн 73 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 41 273 грн 60 коп.

Інформація про стягувача: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», , адреса місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001;

Інформація про боржника: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 07 лютого 2024 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді С.А. Голуб

О.Ф. Лапчевська