П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 грудня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.,

суддів Кожух О.А., Джуги С.Д.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в матеріалах справи доказами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Косаковський Валентин Олександрович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2024 року, ухвалене суддею Хамник М.М., в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

встановив:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 04.09.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.06.2023 у справі №308/6593/23. У шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти на час подання позовної заяви та на час її розгляду проживають з позивачкою.

Враховуючи наведене, а також те, що відповідач самоусунувся від будь-якого виконання батьківських обов`язків, матеріального утримання дітей, які знаходяться на утриманні матері, остання просить стягувати з відповідача аліменти у розмірі 10 000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання дітей в розмірі по 2 500 грн щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття, оскільки такий розмір аліментів, на переконання суду, є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та обов`язку обох батьків її утримувати та відповідатиме реальним потребам дитини, а також матеріальному становищу сторін у справі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Косаковський В.О., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та невірну оцінку доводів сторін прийшов до помилкових висновків.

Вважає, що призначений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що відповідач проживає за межами України, а саме в Чеській Республіці, отримує високу заробітну плату та має можливість сплачувати аліменти по 10 000 грн на дитину.

Відповідач зазначає, що на його утриманні перебуває мати пенсійного віку, проте не підтверджує даний факт належними та допустимими доказами, як і факт перебування інших осіб на його утриманні.

Зазначає, що відповідач є здоровим, працездатним, має транспортний засіб у користуванні та може сплачувати аліменти у зазначеній сумі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законне та обґрунтоване, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Вказує, що доводи апеляційної скарги надумані, зокрема, позивачка зазначає, що відповідач працює в Чеській Республіці та отримує високу заробітну плату, однак на підтвердження своїх доводів не надає доказів.

Вважає, що позивачка не довела спроможність відповідача сплачувати по 10 000 грн аліментів на дитину щомісяця.

Наголошує, що від обов`язків батька утримувати своїх дітей не відмовляється та погоджується із визначеним розміром аліментів судом першої інстанції.

Просить звернути увагу, що отримавши рішення суду першої інстанції він намагався зв`язатися зі стороною позивача щодо надання йому реквізитів для сплати аліментів, однак такі намагання були проігноровані.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду щодо стягнення аліментів, тому дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, мотиви відзиву на апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Апеляційним судом встановлено наступні обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 01.04.2009 та серії НОМЕР_2 від 11.08.2010.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.06.2023 у справі №308/6593/23 шлюб між сторонами було розірвано.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.05.2017 посвідченого приватним нотаріусом Ференц В.К. Ужгородського міського нотаріального округу, Марухнич М.І. придбав від ОСОБА_5 житловий будинок загальною площею 42,20 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.01.2020 земельна ділянка з кадастровим номером :10:101:0101 площею 0,0688 га перебуває у приватній власності ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За нормами частин 1 та 2 ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно положень ч. ч. 1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до п. п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років 3 196 гривень.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач проживає за кордоном, а саме в Чеській Республіці, отримує хорошу заробітну плату, є здоровим та працездатним чоловіком, володіє власним автомобілем, на його утриманні інші особи не перебувають, а тому може сплачувати аліменти у сумі 10 000 грн на дитину, що разом становить 20 000 грн в місяць.

Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів сторона позивача суду не надала.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 81 встановлено обов`язок доказування і подання доказів для сторін, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1-3 статті 89 ЦПК України встановлено, що Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зокрема, в своїх позовних вимогах ОСОБА_1 зазначає, що відповідач працює в Чеській Республіці та отримує щомісячний дохід 1 500 євро, однак на підтвердження цього не надає суду довідку про доходи відповідача або будь-який документ, який може свідчити про отримання відповідачем таких доходів.

Крім цього, посвідчення водія долучене позивачкою не доводить факт володіння ОСОБА_2 автомобілем.

Статтями 150, 180 СК України встановлено обов`язок батьків піклуватися та утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Тобто, даний обов`язок стосується як матері, так і батька.

Апелянтка просить стягувати щомісячно 20 000 гривень аліментів на утримання двох неповнолітніх синів, відповідно ОСОБА_1 також має виділяти на утримання дітей рівноцінну суму, однак не надає суду доказів, які б свідчили про отримання нею будь-яких доходів або факту офіційного працевлаштування.

Таким чином, апеляційний суд приходить до обґрунтованих висновків, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Косаковський Валентин Олександрович, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: