Дата документу 27.12.2024 Справа № 192/2202/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 192/2202/24 Головуючий у 1-й інстанції: Калюжна В.В.
Провадження № 22-ц/807/2223/24 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Трофимової Д.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Онищенка Е.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Козачука Юрія Сергійовича на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , поданої представником - адвокатом Козачуком Юрієм Сергійовичем, заінтересована особа: Генеральне консульство України в Гамбурзі, про встановлення факту народження дитини,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Козачука Ю.С. звернулася до суду з заявою про встановлення факту народження дитини, просила встановити факт народження у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 13 березня 2013 року Докучаєвським МС ГУДМС в Донецькій області, РНОКПП: НОМЕР_2 , яка на момент народження дитини перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 05 серпня 2005 року Першотравневим РВ УМВС України в Донецькій області, РНОКПП: НОМЕР_4 , дитини жіночої статі - ОСОБА_3 , громадянки України, дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: м. Тюмень, Тюменська обл., Російська Федерація, для проведення державної реєстрації народження дитини у Генеральному консульстві України у Гамбурзі, зазначивши батьками дитини: матір`ю - громадянку України ОСОБА_1 , уродженку м. Докучаєвська Донецької області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , батьком дитини - громадянина України ОСОБА_2 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2024 року цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Генеральне консульство України в Гамбурзі, про встановлення факту, що має юридичне значення, передано за підсудністю на розгляд Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Козачуком Юрієм Сергійовичем, заінтересована особа: Генеральне консульство України в Гамбурзі, про встановлення факту народження дитини, - залишено без руху.

Надано заявнику ОСОБА_1 строк для усунення недоліків десять днів з дня отримання копії ухвали про залишення заяви без руху з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Роз`яснено заявнику, що у випадку невиконання вимог, зазначених в ухвалі, заява вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Козачуком Юрієм Сергійовичем, заінтересована особа: Генеральне консульство України в Гамбурзі, про встановлення факту народження дитинивизнано неподаною та повернуто заявнику.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Козачук Ю.С. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, щона виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 13 вересня 2024 року представник заявника подав заяву про усунення недоліків, вказаних у зазначеній ухвалі. Проте, суд першої інстанції лише формально послався на не усунення недоліків заяви, не застосував до спірних правовідносин рішення Європейського суду з прав людини із застосуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на які посилався у своїй заяві про усунення недоліків заявник, не врахував висновків, щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, що є порушенням ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Крім того, звертає увагу, що заявниця зверталася з питанням, яке є предметом заявлених нею в суді вимог до органу державної реєстрації актів цивільного стану України за кордоном, однак отримала усну відмову від консула України та рекомендацію звернутися до суду із заявою про встановлення факту народження дитини на території іноземної держави.

Учасники справи своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За правилами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення - 27.12.2024 року.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що як зазначалося в ухвалі від 13.09.2024 року про залишення заяви без руху, долучена заявником довідка з нотаріально засвідченим перекладом підтверджує лише перебування заявника ОСОБА_1 01.07.2024 року з 08-00 до 12-00 у Генеральному консульстві України в Гамбурзі, який виконує функції органу державної реєстрації актів цивільного стану України, однак не містить даних щодо звернення із заявою про реєстрацію народження дитини та посилань на підстави неможливості реєстрації народження органом державної реєстрації актів цивільного стану України. Інших доказів, що підтверджують обставини, викладені у заяві, представником заявника долучено не було та не подано на виконання ухвали судді про залишення заяви без руху, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що недоліки заяви, викладені в ухвалі судді від 13.09.2024 року, заявником не усунуто. У зв`язку із зазначеним, заява ОСОБА_1 не може бути прийнята до розгляду, тому суд вважав за необхідне повернути її заявнику, що не позбавляє її можливості звернутись до суду повторно.

Апеляційний суд погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За положеннями ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Частинами третьою-четвертою статті 49 Цивільного кодексу України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі.

Згідно статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами, які проводять реєстрацію народження фізичної особи та її походження є відділи державної реєстрації актів цивільного стану, а також дипломатичні представництва і консульські установи України.

Також постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2023 р. № 66 «Про забезпечення здійснення закордонними дипломатичними установами України повноважень у сфері державної реєстрації актів цивільного стану в умовах воєнного стану» передбачено, що державну реєстрацію актів цивільного стану громадян України, що проживають або тимчасово перебувають за кордоном, проводять й дипломатичні представництва та консульські установи України.

Дипломатичні представництва і консульські установи України керуються спеціальним нормативним документом - Інструкцією про порядок реєстрації актів громадянського стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 23.05.2001 № 32/5/101 (з наступними змінами).

Реєстрація народження дитини за кордоном відповідно до Інструкції провадиться консулом з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові.

Зазначена дія провадиться за місцем народження або за місцем проживання батьків дитини або одного з них за їх письмовою заявою, а в разі хвороби, смерті батьків або з інших причин неможливості зареєструвати народження - за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, у якому народилася дитина або в якому на цей час вона перебуває.

Також, варто зазначити, що народження дитини також може бути зареєстроване у державних установах країни перебування батьків та дитини за кордоном України. У такому разі, як правило, додаткова або повторна реєстрація акту народження в державному органі на території України не провадиться, а свідоцтво про народження дитини, видане компетентними органами іноземної держави, за умови належного засвідчення (апостиль / консульська легалізація або на підставі діючого договору про правову допомогу) є дійсним на території України.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Згідно п. 2.2 Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України 23.05.2001 N 32/5/101 заяву про реєстрацію народження дитини батьки зобов`язані подати невідкладно, але не пізніше одного місяця з дня народження дитини. Якщо заява про реєстрацію народження надійшла після закінчення року з дня народження дитини і до досягнення нею 16 років, то реєстрація народження провадиться у консульській установі за місцем проживання дитини на загальних підставах як первинна, але після порядкового номера зазначається "Реєстрація з пропуском строку" (додаток 1). У цих випадках одночасно подаються документ медичного закладу про народження дитини, медична довідка про стан здоров`я дитини на момент реєстрації народження та документи, які підтверджують походження дитини, а саме: свідоцтво про шлюб батьків, про розірвання шлюбу, про смерть батьків чи одного з них або відповідне рішення суду.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що долучена заявником довідка підтверджує лише перебування заявника ОСОБА_1 01.07.2024 року з 08-00 до 12-00 у Генеральному консульстві України в Гамбурзі, який виконує функції органу державної реєстрації актів цивільного стану України, однак не містить даних щодо звернення із заявою про реєстрацію народження дитини та посилань на підстави неможливості реєстрації народження органом державної реєстрації актів цивільного стану України. Інших доказів, що підтверджують обставини, викладені у заяві, долучено не було та не подано на виконання ухвали про залишення заяви без руху, у зв`язку з чим, суд дійшов вірного висновку, що недоліки заяви, викладені в ухвалі від 13.09.2024 року, заявником усунуто не було.

Посилання у скарзі на те, що заявниця отримала усну відмову від консула України та рекомендацію звернутися до суду із заявою про встановлення факту народження дитини на території іноземної держави, не спростовують висновків суду про не надання доказів про неможливість реєстрації народження органом державної реєстрації актів цивільного стану України.

Отже, заявниця не усунула недоліки заяви у строк, встановлений судом, тому суд першої інстанції підставно вважав заяву неподаною і повернув її заявниці.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Козачука Юрія Сергійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 27 грудня 2024 року.

Головуючий Д.А.Трофимова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко