Справа № 202/4303/24
Провадження № 2/202/3308/2024
17 грудня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.
за участю секретаря - Пеки Д.В.,
представника позивача - Антонова Є.М.,
представника третьої особи - Черняк І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області Кучеренка Євгена Анатолійовича, третя особа: ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації права власності та зобов`язання вчинити певні дії,-
27 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області Кучеренка Євгена Анатолійовича, третя особа: ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації права власності та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог посилаючись на те, що 09 грудня 2008 року між ним та його братом ОСОБА_3 був укладений договір дарування нерухомого майна.
Згідно з умовами договору дарування, ОСОБА_3 безоплатно передав йому власність 1/2 частину будівлі магазину літ. А-2 , який належав ОСОБА_3 на підставі приватної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , раніше ( АДРЕСА_2 ).
Договір дарування від 09.12.2008 року бланк ВМВ № 470113 був посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської Державної нотаріальної контори Кравцовою А.І. та зареєстрований в реєстрі за № 10 - 4153, та зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності 16.01.2009 року витяг № 21576358.
У відповідності з наявними доказами, документами і фактичними даними, ОСОБА_1 , згідно з договором дарування від 09.12.2008 року, посвідченого Державним нотаріусом першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори і зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 10-4153, є власником 1/2 частини будівлі магазину, за адресою: АДРЕСА_1 , раніше ( АДРЕСА_2 ).
У березні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до нього, в якій просив суд визнати недійсним договір дарування та скасувати державну реєстрацію вказаного договору, та визнати за ним,- ОСОБА_3 право власності на об`єкт нерухомості в цілому.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2011 року у справі №0417/2-1116/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним Договору дарування 1/2 частини будівлі магазину від 09.12.2008 року та скасування реєстрації, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Рішенням Апеляційного суду від 21.08.2012 року у справі №0417/2-1116/11 рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2011 року скасовано.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2021 року у справі № 202/11928/14-ц, за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Першої дніпровської державної нотаріальної контори Кравцова Анастасія Ігорівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , про визнання договору дарування недійсним, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16.03.2023 року, рішення Індустріального районного суду м. Дніпро від 28 грудня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2024 року справа № 202/11928/14-ц провадження № 61-5929св23 касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - залишено без задоволення. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2023 року залишено без змін

На теперішній час судами всіх інстанцій ОСОБА_3 відмовлено у позовах до нього, ОСОБА_1 , про визнання вищезазначеного договору дарування 1/2 частини будівлі магазину за адресою: АДРЕСА_1 , раніше ( АДРЕСА_2 ), недійсним, нарешті в цьому спорі поставлено крапку.

Позивач 08.03.2024 року звернувся з заявою про реєстрацію належного йому права власності на нерухоме майно 1/2 частину будівлі магазину за адресою АДРЕСА_1 , раніше ( АДРЕСА_2 ), до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області.

18.03.2024 року позивач отримав від 14 березня 2024 року рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій Державного реєстратора прав на нерухоме майно Кучеренко Євгена Анатолійовича реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про відмову у державній реєстрації належних йому прав.

Ознайомившись з рішенням реєстратора про відмову, позивач побачив, що ОСОБА_3 незаконно скориставшись рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2011 року, яке скасоване рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.08.2012 року, без належних правових підстав вчиняв дії з відчуження майна.

Також в рішенні про відмову зазначено, що вказаний об`єкт нерухомого майна за іншими особами відмінними від гр. ОСОБА_3 .

Вважає, що Рішення реєстратора про відмову безпідставне та незаконне.

Як стало відомо, під час розгляду цивільної справи № 202/11928/14-ц ОСОБА_3 маючи прямий умисел разом зі ОСОБА_2 , та нотаріусом ОСОБА_7 для того щоб приховати вищезазначене майно та позбутися його, 21.06.2016 року з корисливих мотивів вчинили незаконний договір дарування на ОСОБА_2 на 1/2 частку магазину за адресою: АДРЕСА_1 , раніше ( АДРЕСА_2 ).

У договорі дарування від 21.06.2016 року бланк НВТ № 500219 зазначено, що вказаний об`єкт дарування належить ОСОБА_3 на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2011 року та згідно Витягу КП ДМБТІ № 30627208 від 14.07.2011 року. До того ж в договорі дарування зазначено, що Обдарованій ОСОБА_2 відомо, що відносно об`єкта нерухомості ведуться судові спори.

ОСОБА_4 07.06.2017 року продала 1/2 частину магазину за адресою: АДРЕСА_1 , раніше ( АДРЕСА_2 ) громадянину ОСОБА_5 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2021 року у цивільній справі № 202/11928/14-ц у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа державний нотаріус Кравцова А.І. про визнання недійсним договору дарування 1/2 частини будівлі магазину по АДРЕСА_2 відмовлено.

Тому, Договір дарування від 09.12.2008 року посвідчений Державним нотаріусом першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори бланк ВМВ № 470113 зареєстрований в реєстрі за № 10-4153, та зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності 16.01.2009 року витяг №21576358, де ОСОБА_1 , є власником 1/2 частини будівлі магазину, за адресою: АДРЕСА_1 , раніше ( АДРЕСА_2 ) є дійсним та реєстрація не скасована.

Враховуючи викладене вказав, що у позивача є всі законні підстави зобов`язати реєстратора поновити запис в реєстрі речових прав нерухомості.

Просив суд: скасувати державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на 1/2 частку будівлі магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_2 ), яке зареєстроване на ОСОБА_2 згідно договору дарування приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу (свід. № 3065) Рудкевича Євгена Володимировича від 21.06.2016 року зареєстрованому в реєстрі за № 2092; зобов`язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Кучеренка Євгена Анатолійовича, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області, поновити запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на 1/2 частку будівлі магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_2 ) за № 21371759 від 16.01.2009 року згідно договору дарування (ВМВ № 470113) від 09.12.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори і зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 10-4153 власнику ОСОБА_1 , згідно рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.08.2012 року, яким скасовано рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2011 року про право власності ОСОБА_3 в цілому; судові витрати покласти на відповідача.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 27 березня 2024 року, головуючим суддею у розгляді вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 01 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2024 року закрито підготовче провадження у справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених в позові підстав та просив суд позов задовольнити з підстав наведених у позові.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим повідомлення про вручення, яка повернена до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Заяв та клопотань до суду не надійшло у зв`язку з чим, враховуючи, що представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказала, що ОСОБА_2 на даний час юридично і фактично володіє, користується 1/2 частиною спірного майна.

Суд, заслухавши представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що 09 грудня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Кравцовою А.І. та зареєстрований в реєстрі № 10-4153, за умовами якого позивач безоплатно передав, а відповідач прийняв у власність належну дарувальникові на праві приватної власності 1/2 частину будівлі магазину літ. А-2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської міської ради №21576358 від 16.01.2009 року, ОСОБА_1 належить на праві власності частина будівлі магазину літ. А-2, за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі. Договору дарування ВМЗ №470113 реєстр №10-4153, посвідчений Першою дніпропетровською державною нотаріальною контрою.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2011 року у справі №0417/2-1116/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації та визнання права власності, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним та скасовано державну реєстрацію договору дарування (ВМВ №470113) 1/2 частини будівлі магазину, укладеного 09 грудня 2008 року, визнано за ОСОБА_3 право власності на об`єкт нерухомості в цілому будівлю магазину літ. А-2, загальною площею 680,4 кв.м., розташованого по АДРЕСА_2 ,.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2012 року у справі №0417/2-1116/11, провадження №22-ц/490/6977/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації та визнання права власності, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2011 року скасовано. Відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації та визнання права власності.

Відповідно до договору дарування 1/2 частки будівлі магазину від 21 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В., зареєстрованого в реєстрі за №2092, ОСОБА_3 (Дарувальник) передав безоплатно у власність своїй доньці, а обдаровувана прийняла в дар від свого батька 1/2 частку будівлі магазину літ.А-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Названий об`єкт дарування в цілому має такий опис: літ А-2- будівля магазину, загальна площа 678,2 кв.м., під А-2 підвал, літ.а ганок, літ. А1 - ганок, літ. А2 сходи, 1- замощення, ІІ мостіння.

Згідно з п.6 Договору, Обдарованій відомо, що об`єкт дарування перебуває в іпотеці та забороні, і щодо нього ведуться судові спори.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2021 року у справі №202/119258/14-ц, провадження №2/202/108/2021 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Першої дніпровської державної нотаріальної контори Кравцова Анастасія Ігорівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , про визнання договору дарування недійсним, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2023 року у справі №202/119258/14-ц рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 14 лютого 2024 року у справі №202/119258/14-ц, провадження №61-5929св23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Першої дніпровської державної нотаріальної контори Кравцова Анастасія Ігорівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , про визнання договору дарування недійсним, касаційну скаргу ОСОБА_3 - ОСОБА_6 залишено без задоволення. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2023 року залишено без змін.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Кучеренком Євгеном Анатолійовичем від 14 березня 2024 року №72065212 у проведенні реєстраційних дій за заявою ОСОБА_1 відмовлено. Зазначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, що містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав, наразі не можуть використовуватися як актуальні у зв`язку з тим, що в Державному реєстрі прав на будівлю магазину розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , відкрито розділ з реєстраційним номером 01, в якому наявні записи про право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за іншими особами, відмінними від гр. ОСОБА_3 , внесені на підставі інших документів, що посвідчують право власності, відмінним від рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2011 року.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 370075726 від 15.03.2024 року, власником 1/2 частки будівлі магазину літ. А-2, загальною площею 678,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування 1/2 частки будівлі магазину, серія та номер 2092, виданий 21.06.2016, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу МНО Рудкевич Є.В. є ОСОБА_2 .

Також власником іншої 1/2 частки на підставі договору купівлі-продажу, 1/2 частки будівлі магазину, серія та номер 1314, виданий 07.06.2017, видавник: приватний нотаріус ДНО Рудкевич Є.В. є ОСОБА_5 .

Протокольними ухвалами від 27.11.2024 року судом відмовлено в залученні в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду з позовом про скасування державної реєстрації права власності та зобов`язання вчинити певні дії, позивач посилається на те, що договір дарування від 09.12.2008 року є дійсним та його реєстрація не скасована, а тому рішення реєстратора про відмову безпідставне та незаконне.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

В постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

В судовому засіданні встановлено, що в Реєстрі прав власності 16.01.2009 року було зареєстровано право власності на 1/2 частину спірного об`єкта нерухомого майна за ОСОБА_1 , на підставі договору дарування, посвідченого 09.12.2008 року за реєстровим №10-4153 Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, яке було припинено внаслідок проведення 14.07.2011 року державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна в цілому за ОСОБА_3 на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2011 року.

Після вирішення спорів в судовому порядку 08.03.2024 року ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області з заявою про проведення реєстраційних дій на 1/2 частину будівлі магазину за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 та отримав відмову.

Згідно з п. 1 ч.1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Згідно з аб.2 ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

За загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи застосовуються тоді, коли сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли власник та володілець майна не перебували у договірних відносинах один з одним, власник майна може використовувати речово-правові способи захисту.

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року в справі № 756/15538/15 (провадження № 61-18736сво18) зазначено, що: «віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначено, що:

«набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.[…]

У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

[…] пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права».

Оскільки майно, яке ОСОБА_1 вважає своїм, зареєстроване за ОСОБА_2 , третьою особою, яка юридично і фактично володіє та користується цим майном та має реальну можливість розпорядитися ним, то саме віндикація буде ефективним способом захисту прав позивача та підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому, коли позивач протиправно позбавлений не лише володіння, а й користування своїм майном, задоволення вимог про скасування державної реєстрації права власності відповідача не забезпечить ефективний захист і поновлення порушених прав позивача.

Задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації прав ОСОБА_2 на 1/2 частину будівлі магазину шляхом поновлення попередніх записів є неможливим через невідповідність обраного способу захисту вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час пред`явлення позову.

Щодо позовних вимог, пред`явлених до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області Кучеренка Євгена Анатолійовича.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Судом роз`яснювалося право позивача на заміну неналежного відповідача, однак представник позивача вказав, що саме державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області Кучеренка Є.А. порушено його право, саме його дії оспорюються, а тому він є належним відповідачем по справі, а ОСОБА_2 залучена ним третьою особою по справі.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2021 року у справі № 336/4662/19 (провадження № 61-19598св20) зазначено: «спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі, він лише зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений».

У позивача з державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області Кучеренка Євгена Анатолійовича відсутній будь-який цивільно-правовий спір, а тому він є неналежним відповідачем.

За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи із вищевикладеного, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом наведені вище обставини, підтверджені доказами, які досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та враховуючи надані докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

У зв`язку з відмовою в позові відповідно до статті 141 ЦПК України понесені позивачем під час звернення до суду витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача та відшкодуванню відповідачем не підлягають.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області Кучеренка Євгена Анатолійовича (49004, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 56), третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ), про скасування державної реєстрації права власності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення буде складено 30.12.2024 року.

Суддя Л.П. Слюсар