Справа № 361/6238/24
Провадження № 2/361/4283/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.11.24

25 листопада 2024 р. м.Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Писанець Н.В.,

при секретарі Бондар Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бровари у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року, ОСОБА_1 звернулась до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що він з відповідачем ОСОБА_2 з 25 квітня 2012 року перебував у шлюбі, який було розірвано 05 жовтня 2022 року Маневицьким районним судом Волинської області.

В період шлюбу, 30 березня 2016 року було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 з ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант». Згідно укладеного договору на ім`я відповідача ОСОБА_2 , квартира, яка позначена в п.2.1. Майнові права на яку придбає покупець, має такі характеристики: поверх 6, квартира АДРЕСА_2 . 29 серпня 2017 року було отримано витяг зі списку інвесторів будинку АДРЕСА_3 . Також, 29 серпня 2017 року було підписано Акт приймання-передачі майнових прав на квартиру АДРЕСА_4 , згідно договору: житлова площа 27,08 кв.м, загальна площа 49,54 кв.м, згідно з актом БТІ: житлова площа 23,00 кв, загальна площа 49,60 кв.м, поверх 6 у житловому будинку за поштовою адресою: АДРЕСА_3 , між ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант» та відповідачем ОСОБА_2

10 березня 2017 року ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант» була надана довідка вих..№07/440, щодо виконання за договором купівлі-продажу майнових прав №07/440 від 30.03.2016р. 100% оплата у розмірі 575000 грн. за квартиру АДРЕСА_5 .

04 вересня 2017 року право приватної власності на вищевказану квартиру було оформлено на відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 96618483) та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

На підставі наведеного, позивач ОСОБА_1 просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_6 . Поділити майно подружжя та визнати за ним ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 право власності на вищевказану квартиру кожному по її частині. Та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Позивач до суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, будучи сповіщеними належним чином про час та дату розгляду справи, направили до суду відзив на позов, у якому визнала позовні вимоги, просила суд розподілити судові витрати, стягнувши з неї не більше 500 грн. на правову допомогу.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Тобто, майно, набуде подружжям під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя навіть у разі здійснення державної реєстрації на ім`я лише одного з них.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

На підставі ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вказане також кореспондується з нормами ст. 368 ЦК України, відповідно до якої спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності, є спільною сумісною власністю.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 2012 року перебував у шлюбі, який було розірвано 05 жовтня 2022 року Маневицьким районним судом Волинської області.

В період шлюбу, 30 березня 2016 року було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 з ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант». Згідно укладеного договору на ім`я відповідача ОСОБА_2 , квартира, яка позначена в п.2.1. Майнові права на яку придбає покупець, має такі характеристики: поверх 6, квартира АДРЕСА_2 . 29 серпня 2017 року було отримано витяг зі списку інвесторів будинку АДРЕСА_3 . Також, 29 серпня 2017 року було підписано Акт приймання-передачі майнових прав на квартиру АДРЕСА_4 , згідно договору: житлова площа 27,08 кв.м, загальна площа 49,54 кв.м, згідно з актом БТІ: житлова площа 23,00 кв, загальна площа 49,60 кв.м, поверх 6 у житловому будинку за поштовою адресою: АДРЕСА_3 , між ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант» та відповідачем ОСОБА_2

10 березня 2017 року ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант» була надана довідка вих.№07/440, щодо виконання за договором купівлі-продажу майнових прав №07/440 від 30.03.2016р. 100% оплата у розмірі 575000 грн. за квартиру АДРЕСА_5 .

04 вересня 2017 року право приватної власності на вищевказану квартиру було оформлено на відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 96618483) та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Відповідно до довідки про середню ринкову вартість майна ТОВ «КА «Святозаров та партнери» від 14.06.2024 року квартири АДРЕСА_7 визначено середню ринкову вартість квартири, яка складає 1245400,00 грн. Ринкова вартість частки вищевказаної квартири становить 622 700,00 грн.

Таким чином, аналізуючи норми закону та враховуючи, що придбана сторонами в період шлюбу квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за кожним право власності на 1/2 частину спірної квартири, та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об`єкт, на режим спільної часткової власності.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказував, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

При встановленні гонорару, враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд вважає за необхідне зазначити, що аналогічні критерії розумності та реальності застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, - є неспівмірним.

Позивач ОСОБА_1 підтвердив витрати на правничу допомогу договором про надання правничої допомоги від 13.06.2024р., актом-розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу до договору на суму 10295,00 грн. та квитанцією про оплату гонорару позивачем ОСОБА_1 на користь адвоката Ліщук Оксани Василівни.

Отже, виходячи з предмета та підстав позову, наявну судову практику в аналогічних спорах, обсяг виконаних безпосередньо адвокатом робіт, суд дійшов висновку, що справедливим та співмірним є зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн. Такий розмір витрат є цілком обґрунтованим та пропорційним до предмета задоволеного позову.

Також, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, при подачі позову позивачем було сплачено 6227,00 грн., також на підтвердження проведення оплати витрат за проведення експертної оцінки у розмірі 1000,00 грн. При цьому, з долученої квитанції про сплату за проведення експертної оцінки не вбачається призначення платежу саме на користь ТОВ «КА «Святозаров та партнери». Враховуючи наведене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 6227,00 грн., та витрати на правничу допомогу у сумі 3000,00 грн.

Керуючись ст.ст.12-18,76,81,141,259,263-265,268 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 та визнати за кожним з них право власності на ідеальну частку вказаного майна.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування сплати за судовий збір в сумі 6227,00 (шість тисяч двісті двадцять сім) грн., та витрати на правничу допомогу у сумі 3000,00 (три тисячі) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя Писанець Н.В.