Справа № 503/1054/24
Провадження № 2/503/399/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Вдовиченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кодима, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

встановив:

Позивач подала до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що має з відповідачем спільну малолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до рішення ухваленого Кодимським районним судом Одеської області 13.06.2022 року з ОСОБА_2 на її користь на утримання сина стягуються аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно. Позивач вказує, що на даний час дитина потребує значно більшого догляду та матеріального забезпечення коштами, оскільки збільшуються потреби в навчанні та розвитку. Тому на даний час раніше стягнутого розміру аліментів вже не вистачає для задоволення потреб дитини в одязі, продуктах харчування та засобах гігієни. У зв`язку з чим позивач змушена пред`явити до відповідача позов про зміну розміру стягуваних аліментів шляхом подання до суду відповідної позовної заяви, в якій просить збільшити розмір щомісячно стягуваних з відповідача на її користь аліментів з твердої грошової суми в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до частини заробітку платника аліментів.

24.05.2024 року ухвалою суду (а.с.13) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у цивільній справі розгляд якої визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Одночасно роз`яснено відповідачу його право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Кодимського районного суду Одеської області відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали надіслано сторонам, зокрема відповідачу разом із судовою повістко і копією позовної заяви та доданих до неї документів рекомендованим листом, у відповідності до ч.2, 4-6, 8 п.2 ст. 128 ЦПК України, за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно інформації Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 11.04.2024 року № 03-17/1835 (а.с.12), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, що підтверджує поштове повідомлення № 880 про вручення йому 23.06.2024 року рекомендованого поштового відправлення № 631 (а.с.26).

У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм процесуальним правом учасника справи сторони (відповідача), а саме відзив на позовну заяву (відзив) не подав.

22.10.2024 року ухвалою суду (а.с.34--35) було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-5, 13 ст. 128 ЦПК України та Порядку надсилання повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року № 28, про що свідчить довідка від 28.11.2024 року про доставку повідомлення у «Viber» (а.с.53), згідно поданої нею заяви від 15.05.2024 року (а.с.9). При цьому, 26.12.2024 року позивачем було подано письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-6, 8 п.1 ст. 128 ЦПК України, шляхом надіслання йому судової повістки поштою за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно інформації Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 11.04.2024 року № 03-17/1835 (а.с.12), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, яке було вручено йому 10.12.2024 року, що підтверджують відомості про результат надсилання рекомендованого поштового відправлення № 358 з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта». При цьому, 26.12.2024 року до суду надійшла письмова заява відповідача від 20.11.2024 року, в якій останній просив суд позовні вимоги заявлені позивачем до нього задовольнити частково, стягнувши з нього на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/5 частини від усіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.

05.11.2014 року Котовським міськрайонним судом Одеської області у справі № 505/4276/14-ц було ухвалено рішення (а.с.19), яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частини з усіх його доходів, але не менш ніж в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.10.2014 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Виконання виконавчого документу виданого Котовським міськрайонним судом Одеської області за рішенням ухваленим 05.11.2014 року у справі № 505/4276/14-ц здійснюється в межах виконавчого провадження № 57735566, яке перебуває у провадженні Кодимського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що свідчить заочне рішення Кодимського районного суду Одеської області від 08.02.2024 року у справі № 503/1480/24 (а.с.17-18), яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 81583,95 грн..

Сторони мають спільну малолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданого Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 31.01.2020 року, актовий запис № 21 (а.с.6).

13.06.2022 року Кодимським районним судом Одеської області у справі № 503/572/22 було видано судовий наказ (а.с.16), яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.06.2022 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» від 9 листопада 2023 року № 3460-IX з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років з 1 січня 2024 року становить 2563 грн.

Згідно витягу № 13-1511/552 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с.8), виданого Кодимською міською радою Подільського району Одеської області 13.05.2024 року, малолітній ОСОБА_3 продовжує з 12.03.2020 року мати зареєстроване у встановленому законом порядку місцем проживання разом із своєю матір`ю позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

02.01.2024 року відповідач ОСОБА_2 був призваний під час загальної мобілізації для проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , про що свідчить лист-відповідь ІНФОРМАЦІЯ_5 від 03.12.2024 року № 5283.

Нормативно-правове обґрунтування:

У відповідності до ст. 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Згідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-III (надалі за текстом Закон), кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно положень ч.1 ст. 12 Закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Згідно з ч.1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Висновки суду

- щодо обґрунтованості пред`явлення позовних вимог:

Відповідно до ст. 12 і 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Положеннями частин 1-3 статті 13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положенням ч.2-3 ст. 83 ЦПК України встановлено процесуальний обов`язок позивача подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідача разом з поданням відзиву.

В свою чергу ч.4 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За обставин зазначених в позовній заяві позивачем ОСОБА_1 , з якою проживає неповнолітній (малолітній) син, неодмінно зазнає впливу збільшення потреб на утримання сина, пов`язаних із природнім зростанням дитини, що не може не впливати негативно на зміну матеріального стану позивача. Зазначена обставина, з огляду на ч.1 ст. 192 СК України, є підставою для збільшення розміру аліментів визначених за рішенням суду.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано суду жодних доказів про свої доходи, зокрема відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, які можна отримати як за зверненням до органу Державної податкової служби України так і шляхом виконання електронного запиту в «Електронному кабінеті» Державної податкової служби України через офіційний веб-сайт за посиланням https://cabinet.tax.gov.ua/.

Водночас та обставина, що відповідач ОСОБА_2 з 02.01.2024 року є військовослужбовцем за мобілізацією, дає суду підстави вважати, що останній наразі має стабільний дохід принаймні від отримання грошового забезпечення військовослужбовця, тому суд вважає, що останній має можливість сплачувати аліменти на утримання свого малолітнього сина ОСОБА_3 в більшому розмірі, а ніж раніше стягнутий з нього у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (у 2024 році становить 1281,5 грн (прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років 2563 грн / 50 % = 1281,5 грн)) та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно.

Водночас із цим зазначене вказує на зміну самого матеріального стану відповідача ОСОБА_2 , що також з огляду на ч.1 ст. 192 СК України, є підставою для збільшення розміру аліментів визначених за судовим рішенням (судовим наказом).

Однак, на підставі ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином суд вважає, що позов позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про збільшення розміру стягуваних аліментів фактично є позовом про зміну способу стягнення аліментів, а саме з твердої грошової суми в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно на стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів частини щомісячно.

При цьому, з врахуванням отриманого відповідачем розміру заробітку (доходу) грошового забезпечення військовослужбовця, така зміна способу стягнення аліментів може призвести до збільшення суми стягуваних аліментів, але за своїм змістом заявлення позивачем відповідної позовної вимоги не є збільшенням розміру аліментів.

У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus ). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (правовий висновок висловлений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зроблено правовий висновок про те, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку із цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

В свою чергу у відповідності до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Водночас із цим при визначенні самої частки, яка підлягає стягненню з доходу (заробітку) відповідача на користь позивача у вигляді аліментів, суд звертає увагу на ті обставини, що твердження наведені позивачем у змісті своєї заяви по суті справи позовній заяві, а відповідачем в своїх заяв до суду від 20.11.2024 року щодо розміру доходу (заробітної плати / грошового забезпечення військовослужбовця), який отримує відповідач ОСОБА_2 , не обґрунтовані посиланням на конкретні належні докази.

Так позивачем ОСОБА_1 , за умов відсутності в неї доказів про дохід та/або дохід відповідача ОСОБА_2 , до позовної заяви не додано клопотання про витребування від Головного управлінням ДПС в Одеській області відповідних відомостей про доходи та/або від Головного управлінням Національної поліції в Одеській області відомостей про дохід (заробітну плату), у відповідності до положень ст. 84 ЦПК України.

Натомість відповідач ОСОБА_2 також не подав до суду доказів про розмір свого грошового забезпечення військовослужбовця та/або доходу за відомостями Головного управлінням ДПС в Одеській області та/або військової частини за місцем проходження військової служби.

Таким чином обидві сторони не реалізували свої процесуальні можливості на належне доведення обставин на які вони посилаються як на підстави своїх вимог (позивач) та заперечень (відповідач).

Тому в суду відсутні відомості яку конкретну суму може становити частина заробітку (доходу) відповідача ОСОБА_2 , а відтак чи не буде стягнення з нього аліментів в розмірі частини необґрунтоване обтяжливим. При цьому, як суд вже відзначав вище, саме проходження відповідачем ОСОБА_2 військової служби дає суду підстави вважати, що останній має можливість сплачувати аліменти на утримання свого малолітнього сина ОСОБА_3 в більшому розмірі, а ніж раніше стягнутий з нього у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У зв`язку з чим суд при вирішенні даної справи вважає за доцільне дотриматись балансу між правами і інтересами як позивача так і відповідача визначивши розмір частки, яка підлягає стягненню з доходу (заробітку) відповідача на користь позивача у вигляді аліментів у розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів.

Ураховуючи вище зазначене суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, змінивши спосіб щомісячного стягнення аліментів на користь позивача з відповідача на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на їх стягнення у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, а саме в розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

- щодо судових витрат:

Ураховуючи, що позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, то на виконання вимог ст. 141 ЦПК України та ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. 223, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 , до ОСОБА_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 , про зміну способу стягнення аліментів задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів за судовим наказом, виданим Кодимським районним судом Одеської області від 13.06.2022 року у справі № 503/572/22, щодо стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, а саме в розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в дохід держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Стягнення аліментів у спосіб визначений у судовому наказі, виданому Кодимським районним судом Одеської області від 13.06.2022 року у справі № 503/572/22, припинити станом на день набрання законної сили даним рішенням.

Судовий наказ, виданий Кодимським районним судом Одеської області 13.06.2022 року у справі № 503/572/22, повернути після повного погашення заборгованості, яка виникла до набрання цим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 30.12.2024 року.

Суддя Д.В. Вороненко