г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/2941/24
Номер провадження 2-о/213/131/24
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

05 липня 2024 року м. Кривий Ріг

Суддя Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Попов В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Саргсян Маріне, заінтересовані особи: Служба у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті ради, ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

01.07.2024 до суду надійшла вищевказана заява в порядку окремого провадження, в якій ОСОБА_1 просить встановити факт перебування на його утриманні неповнолітньої дитини. Заяву обґрунтовує тим, що вони з заінтересованою особою ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, мають двох малолітніх дітей. Крім того з ними проживає син дружини від попереднього шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться повністю на його утриманні, він вважає його своїм сином. Його біологічний батько ОСОБА_4 перебуває на військовій службі, але за попередніми даними зник безвісти під час виконання бойового завдання. З дитиною раніше не спілкувався, у життя сина участі не приймав. Його дружина має низку проблем зі здоров`ям та потребує допомоги у вихованні дітей. Відтак, усі вони проживають разом та діти перебувають на його утриманні. Їхня родина має статус багатодітної. Встановлення факту перебування неповнолітнього сина дружини на його утриманні необхідно заявнику для надання йому та дітям соціальних пільг, прав, компенсацій та гарантій, передбачених Законом України "Про військову службу та військовий обов`язок", Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку" та іншими нормативно-правовими актами. Крім того, відповідно до пп. "г" пункту 2 ч.4 статті 26 Закону України "Про військову службу та військовий обов`язок" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, звільняються з військової служби у разі наявності на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Дослідивши зміст заяви та доданих до неї документів, вважаю, що у відкритті провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що встановлення факту перебування на його утриманні неповнолітньої дитини необхідно йому задля звільнення з військової служби під час мобілізації.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 (справа № 362/643/21) зазначено, що військова служба є різновидом публічної, тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців, належать до юрисдикції адміністративних судів.

Тобто встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на утриманні - за своїми правовими наслідками призведе до публічно-правових відносин заявника з державою.

Встановлення цього факту не пов`язане з будь-якими цивільними правами та обов`язками заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням.

Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками вимоги заявника пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою щодо права на звільнення з військової служби, тому ця вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За предметом та можливими правовими наслідками цей потенційний спір може існувати у сфері публічно-правових відносин, а отже, підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства.

Верховний Суд, врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, визнає недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим (постанова від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц).

З урахуванням наведеного, дана заява про встановлення факту не підлягає судовому розгляду в порядку цивільного судочинства, вирішення цього питання належить до юрисдикції адміністративного суду.

Згідно положення п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, оскільки зі змісту заяви про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини вбачається наявність публічно-правового спору щодо підстав звільнення з військової служби, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а може бути розглянутий у порядку адміністративного судочинства, тому належить відмовити у відкритті провадження у справі.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186, ст. ст. 293, 315 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітньої дитини - відмовити.

Роз`яснити право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, але може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду складена та підписана 05 липня 2024 року.

Суддя В.В. Попов.