Справа № 489/4957/24
Провадження № 2-о/489/150/24
РІШЕННЯ

Іменем України

10 липня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва в складі:

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Тищенко Д.О.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території, заінтересована особа Інгульський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

встановив:

09.07.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті її батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер у м. Дебальцеве Донецької області 06.03.2024.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території у м. Дебальцеве Донецької області помер її батько, про що зазначено у свідоцтві про смерть, довідці про причини смерті.

Оскільки смерть її батька настала на тимчасово окупованій території, заявник позбавлена можливості отримати свідоцтво про його смерть, яке необхідне для державної реєстрації смерті та реалізації в майбутньому спадкових прав.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.07.2024 відкрито провадження у цивільній справі в порядку окремого провадження, призначено судове засідання.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 та представник заінтересованої особи Інгульського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явились, повідомлялись судом про розгляд справи належним чином. Заявник у заяві просила про розгляд справи за її відсутності, представник заінтересованої особи причини неявки суду не повідомив. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановивши фактичні обставини, приходить до наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. м. Дебальцеве Донецької області помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 06.03.2024, виданим відділом ЗАГС Дебальцевського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки; копією довідки про причини смерті, виданою 06.03.2024 Дебальцевським відділом республіканського бюро судово-медичної експертизи; копією лікарського свідоцтва про смерть № 115 від 06.03.2024, виданого республіканським бюро судово-медичної експертизи ДНР.

Факт родинних відносин між заявницею та її батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_2 , виданого міськвідділом ЗАГСа м. Дебальцеве Донецької області (а.с.10), копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 14.12.2007, копією рішення Генічевського районного суду Херсонської області від 06.11.2013 про розірвання шлюбу, копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 28.07.2017 (а.с.20-22).

Із заяви вбачається, що встановлення юридичного факту смерті батька заявнику необхідно для державної реєстрації смерті, отримання свідоцтва про смерть та подальшого оформлення її спадкових прав.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

За положеннями статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Згідно з роз`ясненнями Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду № 985/0/208-21 від 22.04.2021 при зверненні до суду осіб із заявами про встановлення факту смерті або народження на тимчасово окупованій території України не вимагається подання до суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів.

Місто Дебальцеве Донецької області на час смерті ОСОБА_2 (06.03.2024) віднесено до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022, куди з 07.04.2014 і дотепер віднесено всю територію Горлівського району Донецької області, до складу якого входить м. Дебальцеве.

Враховуючи наведене та надані заявником докази на підтвердження смерті її батька, суд приходить до висновку, що факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер у м. Дебальцеве Донецької області 06.03.2024, яке на час його смерті і дотепер має статус тимчасово окупованої території України, є доведеним та підлягає встановленню, а тому заява підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 259, 263-265, 315, 317, 319 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території задовольнити.

Встановити факт, що громадянин України ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Розсипне Шахтарського району Донецької області, РНОКПП НОМЕР_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України у м. Дебальцеве Донецької області.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

заінтересована особа: Інгульський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ,, місцезнаходження: 54056, м. Миколаїв, пр. Миру, будинок, 46/1.

Повний текст рішення складено 10.07.2024.

Суддя Г.А. Микульшина