Справа № 137/1302/23

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Гопкіна П.В.,
за участі секретаря Іванової І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літин в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Костюшок П.М. звернувся до Літинського районного суду Вінницької області із вказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем кредитного договору № 141628757 від 30.06.2021 ОСОБА_1 отримала позику.
28.11.2018 на підставі договору відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28.11.2018 від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги до боржника.
20.10.2022 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, у тому числі і відповідачка ОСОБА_1 за вищевказаним договором позики. У порушення норм закону та умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку із чим має заборгованість у загальному розмірі: 73 014,82 грн., що складається із заборгованості за основною сумою боргу 21 999,60 грн., заборгованості за відсотками 51 015,22 грн..
18.06.2024 представником відповідачки адвокатом Гаврилюком О.В. подано додаткові пояснення у справі, відповідно до яких він зазначає те, що позовні вимоги є необгрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів сплати визначеної ціни продажу за Додатковою угодою № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та Договором факторингом № 20102022 від 20.10.2022, таким чином позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставину переходу права вимоги за кредитним договором від 30.06.2021 за №141628757 від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а потім до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с. 2-3 том 2).
Представник позивача Степанчук О.А. (уповноважена представляти інтереси позивача та підставі довіреності від 09.02.2024 (а.с 219 том 1) надіслала на електронну адресу суду клопотання відповідно до якого просила розгляд справи керуючись ч. 3 ст. 211 ЦПК України провести за відсутності представника позивача на підставі наявних в справі доказів та наданих письмових пояснень по справі. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі (а.с. 20-21 том 2).
Відповідачка ОСОБА_1 до судового засідання 09.07.2024 не з`явилась.
Представник відповідачки адвокат Гаврилюк О.В. (уповноважений представляти інтереси відповідачки та підставі ордеру серії АВ № 1105369 від 01.12.2023(а.с. 109 том 1) надіслав через підсистему «Електронний суд» заяву відповідно до якої просив розгляд справи провести у відсутність відповідачки та її представника, а у задоволені позову просив відмовити.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.
Так, 28.11.2018 між ТОВ «Таліон Плюс» та (Фактор) та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога (клієнт) укладений договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 , відповідно до п.2.1 якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта на умовах, визначених цим Договором (а.с. 12-14 том 1).
31.12.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та (Фактор) та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога (клієнт) укладена додаткова угода до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 , відповідно до п.4.1 якого наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру права вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права до боржника та додаткового оформлення не потребує.
Відповідно до п.1.1 договору № 141628757 від 30.06.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) зобов`язався надати ОСОБА_1 (позичальнику) Кредит, на суму 22 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, злічених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 9-11 том 1).
Згідно з пунктом 1.7 Договору Кредит надається строком на 7(сім) днів від дати отримання Кредиту Позичальником (далі - «Дисконтний період»). У випадку надання Кредиту не в день укладення Договору, загальний строк надання Кредиту автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання Кредиту (а.с. 9-11 том 1).
Відповідно до п.1.3.3 у випадку користування кредитом після закінчення дисконтного періоду до взаємовідносин сторін застосовуються правила нарахування процентів за ставкою 620,50 процентів річних (а.с. 9 зв. том 1).
Як зазначено у кредитному договорі, він підписаний від імені відповідачки з використанням одноразового ідентифікатора MNV795ZE, відправленого об 11:50:51 год 30.06.2021, введеного об 11:56:45 год. 30.06.2021. Невід`ємними частинами кредитного договору визначено паспорт кредиту та графік розрахунків (а.с. 11 зв. том 1).
Платіжним дорученням від 30.06.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перераховано на картку № 4149-62ХХ-ХХХХ-8250 на ім`я ОСОБА_1 кошти 22 000,00 грн., банк платника АТ «Таскомбанк» (а.с. 227 том 1).
Факт перерахування 30.06.2021 коштів у розмірі 22 000,00 грн. на карту № 4149-62ХХ-ХХХХ-8250 також підтверджується відомостями отриманими від АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 138 зв. том 1).
Відповідно до реєстру прав вимоги № 150 від 07.09.2021 до договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 141628757 (а.с. 102-103 том 1).
20.10.2022 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК«Європейська агенція з повернення боргів», укладений договір факторингу, у відповідності до умов якого, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги (а.с. 15-16 том 1).
Згідно п. 2.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний день після підписання сторонами Реєстру прав вимоги ( п.4.1 договору від 20.10.2022).
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 відповідачка має заборгованість в сумі 73 014,82 грн., з яких: 21 999,60 грн. - сума заборгованості по основному боргу, 51 015,22 грн. - сума заборгованості по відсоткам (а.с. 17 том 1).
Відповідно до розрахунку заборгованості сума боргу відповідачки станом на 31.08.2023 складає 73 014,82 грн., з яких: 21 999,60 грн. - сума заборгованості по основному боргу; 51 015,22 грн. - сума заборгованості по відсоткам (а.с. 18 том 1).
Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках
Відповідно до положень ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України(далі ЦК України).
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію`визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію`передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац 2 частини 2статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті205,207 ЦК України).
Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію`моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно положень статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку про доведеність позивачем отримання відповідачкою кредитних коштів на умовах кредитного договору № 141628757 від 30.06.2021, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачкою.
Вказаний факт підтверджується наданими позивачем копіями правочинів та платіжними дорученнями про здійснення на ім`я відповідачки банківських переказів коштів в розмірах, передбачених кредитним договором № 141628757 від 30.06.2021.
Доводи відзиву на позов та заперечення на відповідь на відзив, які стверджують, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами обставину переходу права вимоги, доказів відкриття рахунків на ім`я відповідача та рух коштів, і той факт, що платіжне доручення не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім документом, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, не містить підпису відповідального працівника банку та печатки банку (а.с. 62-66, 107-108 том 1), вважаються судом недостатньо обгрунтованими та спростовуються наступним чином.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).
Наданням вищевказаних доказів, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування.
Факт отримання відповідачкою кредитних коштів в розмірах,передбачених кредитним договором № 141628757 від 30.06.2021 підтверджує, що відповідачка в повному обсязі погодила умови кредитування відповідно до положень ст.ст.10, 11,12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї стороною та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
До того ж предметом звернення позивача було стягнення з відповідачки заборгованості за двома договорами, а відповідачка погасила заборгованість за одним із них вже після подання відзиву та заперечень в межах судового розгляду, про що було зазначено порядком вище.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно зі статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.
Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що:
«стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню».
Наданими позивачем доказами (договором факторингу від 28.11.2018 та додатковою угодою до нього, реєстром боржників) підтверджено набуття у встановленому законом порядку позивачем права кредитодавця по кредитному договору № 141628757 від 30.06.2021, оскільки за умовами договору факторингу сторони погодили перехід від клієнта до фактора вимоги, яке виникне в майбутньому, що передбачено ст.1078 ЦК України.
Договір факторингу, укладений між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс», а також договір факторингу, укладений між ТОВ «Таліон плюс» та позивачем у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів.
Судом враховано, що стороною позивача не порушено строку подання доказів при наданні додаткових доказів до відповіді на відзив, оскільки право позивача надання доказів при подачі відповіді на відзив передбачено ч.3 ст.179 ЦПК України у системному застосуванні з ч.4,5 ст.178 ЦПК України.
Сторона вправі подавати докази суду та обмеження її у цьому без законних підстав буде обмежувати у здійсненні процесуальних прав та порушувати принцип змагальності.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення богів» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по кредитному договору з додатковими угодами, а ОСОБА_1 прийняла умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним цифровим підписом за допомогою одноразових ідентифікаторів, скористалась кредитними коштами на суму 73 014, 82 грн., однак у порушення умов указаних правочинів остання не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків у розмірах та на умовах, визначених укладеними правочинами, презумпція правомірності яких не спростована. Одночасно судом неодноразово відкладались судові засідання (за клопотанням представника відповідача) задля надання сторонам можливості врегулювати спір. До того ж ні відповідачкою ні її представником не надано власного розрахунку на спростування суми заборгованості.
Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію представника позивача, позицію представника відповідачки, суд вважає необхідним позов задовольнити повністю і стягнути заборгованість за кредитним договором № 141628757 від 30.06.2021 у сумі 73 014, 82 грн.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з платіжного доручення про сплату судового збору, розмір судових витрат, понесених позивачем, складає 2684,00 грн (а.с. 1), а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору.
Керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 141, 209, 247,258-259, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 3, 12 Закону України «Про електрону комерцію», враховуючи правові позиції викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 у справі № 2-1383/2010, суд
- заборгованість за договором позики № 141628757 від 30.06.2021 року, що складається із заборгованості за основною сумою боргу 21 999,60 грн., заборгованості за відсотками 51 015,22 грн..
- 2684,00 грн. у відшкодування витрат зі сплати судового збору.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Гопкін П. В.