ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3655/22 Номер провадження 22-ц/814/2836/24Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л.І. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Пилипчук Л. І., Чумак О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ «Дельта Банк» з ринку

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 23 лютого 2023 року у складі судді Стрюк Л. І.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Дельта Банк» про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до АТ «Дельта Банк», у якому просила про зняття арешту із належного їй нерухомого майна, а саме: житлового будинку із господарськими будівлями та земельних ділянок площею 0,1923 га, кадастровий номер :01:001:1192, та площею 0,25 га, кадастровий номер :01:001:1193, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного 27.08.2007 приватним нотаріусом Полтавського нотаріального округу Москівцем В. А. за заявою про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна, поданою ПФ ТОВ «Укрпромбанк», та накладеного 02.11.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н. С. за договором про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанк на користь Дельта Банку № 2258 від 30.06.2010.

Позов мотивовано тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 лютого 2007 року вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 із господарськими будівлями та земельних ділянок, кадастрові номери :01:001:1192, :01:001:1193 площею 0,1923 га та 0,25 га відповідно, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

У листопаді 2021 року в ході звернення до нотаріуса вона дізналася про наявність обтяжень на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки, накладених 27.08.2007 приватним нотаріусом Полтавського нотаріального округу Москівцем В. А. та 02.11.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н. С.

Вказувала, що у 2013 році на виконанні у Полтавському ВДВС перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 3843, виданого 16.11.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є даний житловий будинок та земельні ділянки, на загальну суму за кредитним договором 140 069,49 грн на користь ПАТ «Дельта Банк».

08 лютого 2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 36387764, а 27 червня 2013 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження за заявою ПАТ «Дельта Банк» від 31.05.2013 у зв`язку зі сплатою ОСОБА_1 боргу в повному обсязі.

Таким чином виконавче провадження закінчено, виконавчий документ повернуто стягувачу, проте арешт з майна не знято, що порушує її законні права та інтереси як власника щодо розпорядження майном.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 23 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Знято арешт з належного ОСОБА_1 нерухомого майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 та земельних ділянок площею 0,1923 га, кадастровий номер :01:001:1192, та площею 0,25 га, кадастровий номер :01:001:1193, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , накладений 27 серпня 2007 року приватним нотаріусом Полтавського нотаріального округу Москівцем В. А. за заявою про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна, поданою ПФ ТОВ «Укрпромбанк».

Знято арешт з належного ОСОБА_1 нерухомого майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 та земельних ділянок площею 0,1923 га, кадастровий номер :01:001:1192, та площею 0,25 га, кадастровий номер :01:001:1193, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , накладений 02 листопада 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н. С. за договором про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанк на користь Дельта Банку № 2258 від 30.06.2010.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з АТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що будь-яких підстав для обмеження ОСОБА_1 у праві володіння майном, право на яке належить їй за законом, не вбачається, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ «Дельта Банк» з ринку подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що в даній справі АТ «Дельта Банк» не є належним відповідачем оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що саме АТ «Дельта Банк» порушує її права.

Вказує також, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, так як в даному випадку на думку апелянта позивачу надано право на оскарження дій чи бездіяльності відповідних посадових осіб та/або відповідних державних виконавців, а не виключення майна з-під арешту.

Таким чином, належним способом захисту прав позивача у даній справі вважає подання позову до органу державної виконавчої служби, яким було накладено арешт на майно позивача, а не Банк, який був стягувачем за виконавчим провадженням.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15.02.2006, виданого державним нотаріусом Полтавської державної нотаріальної контори Замулко Л. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-277, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними побудовами та земельна ділянка розміром 0,44 га, призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , яке постановою Верховної Ради України від 12 травня 2016 року № 1353-VIII перейменоване у с. Сем?янівка, Полтавського району Полтавської області.

Вказане підтверджується також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» № 9968876 від 28.02.2006, номер запису 107 в книзі 14.

Згідно Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 670838 та серії ЯГ № 670839 від 15.03.2007, зареєстрованих Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 39 та № 38, а також у Державному земельному кадастрі 20.02.2018 та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.11.2011, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВСО № 378601, зареєстрованого в реєстрі за № 1-277 від 15.02.2006, ОСОБА_1 є власником земельних ділянок кадастровий номер :01:001:1193 :01:001:0155) площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та кадастровий номер :01:001:1192 :01:001:0156) площею 0,1923 га на для ведення особистого селянського господарства, розташованих за адресою АДРЕСА_1 .

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 від 17.11.2021, на підставі заяви про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна вих. № 1161 від 27.08.2007 ТОВ «Укрпромбанк» приватним нотаріусом Полтавського нотаріального округу Москівець В. А. 27.08.2007 зареєстровано обтяження належного позивачу нерухомого майна у виді заборони відчуження, реєстраційний номер обтяження 5547256, а на підставі договору про передачу активів та кредитних зобов`язань Укпромбанку на користь Дельта Банку, посвідченого 30.06.2010 приватним нотаріусом Київського МНО Соколовим О. Є., 02.11.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н. С. зареєстровано обтяження у виді іпотеки, реєстраційний номер обтяження 5547316.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року, яка набрала законної сили 14 грудня 2017 року, у справі № 816/1348/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції України в Полтавській області про визнання протиправними дій та скасування постанов встановлено, що на виконанні у Полтавському РВДВС перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 3843, виданого 16.11.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, земельну ділянку площею 0,25 га, яка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - :01:001:0155, земельну ділянку площею 0,1923 га, яка передана для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер - :01:001:0156, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , і належать на праві власності позивачу на загальну суму за кредитним договором 140 069,49 грн.

31.05.2013 від ПАТ «Дельта Банк» до Полтавського РВДВС надійшла заява про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором.

27.06.2013 державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з надходженням заяви стягувача про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про зняття вказаних арештів з нерухомого майна позивача, суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження від 07.07.2017 ВП № 54223496 за борговими зобов`язаннями ОСОБА_1 перед АТ «Дельта Банк» закінчено, а наявність зареєстрованого обтяження нерухомого майна порушує права власника на користування та розпорядження своїм майном, тому такі права підлягають захисту на підставі статті 391 ЦК України.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

За визначенням, наведеним у частині першій статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

При цьому відповідно до частини першої статті 9 Закону № 898-IV іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.

Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Державна реєстрація здійснюється особою, на яку відповідно до законодавства покладені функції щодо державної реєстрації обтяжень нерухомого майна іпотекою, на підставі повідомлення іпотекодержателя (частини перша, друга статті 4 Закону № 898-IV в редакції Закону № 3273-IV від 22.12.2005).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 2 Закону України 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (далі - Закон № 1952-IV) у редакції на час реєстрації спірних обтяжень майна позивача обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Згідно частини першої статті 4 Закону № 1952-IV заборона відчуження, арешт та іпотека підлягає державній реєстрації як речове право, похідне від права власності.

Аналіз наведених вище норм Законів № 898-IV та № 1952-IV дає підстави для висновку про те, що за загальним правилом власник обтяженого іпотекою нерухомого майна може володіти та користуватись ним, однак обмежується у здійсненні правоможності самостійно розпоряджатись таким майном. Схожі висновки викладені в абзаці одинадцятому пункту 3 Рішення Конституційного Суду України від 14.07.2020 № 8-р/2020 у справі № 3-67/2019 (1457/19) та постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 03.07.2023 у справі № 523/8641/15) див. п. 8.11. постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2024 у справі № 496/1059/18 (провадження № 14-209цс21)).

Відповідно до частини п`ятої статті 3, абзацу другого частини першої статті 17 Закону № 898-IV із змінами, внесеними згідно із Законом № 3273-IV від 22.12.2005, пункту 1 частини першої і речення другого цієї частини статті 593 ЦК України іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку, зокрема, за заявою іпотекодержателя, особи, в інтересах якої встановлено іпотеку, або уповноважених ними осіб - у разі подання документів для проведення державної реєстрації припинення іпотеки (частина друга статті 593 ЦК України, частина третя статті 17 Закону № 898-IV, абзац четвертий пункту 3 частини першої статті 2, статті 18, 20 Закону № 1952-IV у чинній редакції).

Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном (див. п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88 цс 19)).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

По справі встановлено та не заперечується сторонами, що записи про обтяження належного позивачу нерухомого майна внесені реєстраторами - приватним нотаріусом Москівець В. А. та приватним нотаріусом Хара Н. С. у забезпечення виконання основного зобов`язання власника майна та іпотекодавця ОСОБА_1 перед іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником прав ТОВ «Укрпромбанк», у розмірі основного зобов`язання - 15 000 доларів США зі строком виконання 26.08.2022.

Як вбачається з постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 15.10.2017 у справі № 816/1348/17 та письмових пояснень у справі представника за довіреністю АТ «Дельта Банк» Чуняк Н. М., кредитний договір № 139/ФКВ-07 від 27.08.2007, укладений між ТОВ «Українській промисловий банк» та ОСОБА_1 , за яким АТ «Дельта Банк» набув права вимоги, припинив свою дію з 25.03.2013 у зв`язку із повним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором.

АТ «Дельта Банк» не має фінансових та майнових претензій до ОСОБА_1 по кредитному договору № 139/ФКВ-07 від 27.08.2007, про що на звернення позивача від 25.03.2013 АТ «Дельта Банк» надав довідку про відсутність заборгованості за вих. № 05-1238906 від 27.03.2013.

За заявою ПАТ «Дельта Банк» від 28.05.2013 № 869 про фактичне виконання ОСОБА_1 в повному обсязі рішення згідно виконавчого документа постановою державного виконавця від 27.06.2013 було закінчено виконавче провадження ВП № 36387764 з примусового виконання виконавчого напису № 3843, виданого 16.11.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, земельну ділянку площею 0,25 га, яка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - :01:001:0155, земельну ділянку площею 0,1923 га, яка передана для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер - :01:001:0156, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частин першої, четвертої статті 82 ЦПК України обставини справи, які визнаються учасниками справи, та обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 522/407/15-ц).

Таким чином, оскільки основне зобов`язання боржника ОСОБА_1 , що було забезпечене зареєстрованими у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяженнями речових прав від 27.08.2007 реєстраційний номер 5547256 та від 02.11.2012 реєстраційний номер 5547316, припинилось 25.03.2013 у зв`язку із повним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідно належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку та обтяження нерухомого майна і є підставою для державної реєстрації припинення обтяження речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 27 Закону № 1952-IV державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі, зокрема, судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, по захист якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (схожі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23) та від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20 (підпункт 8.47)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 у справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав (див. пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/2260/17).

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Диспозитивність - це один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача.

Разом із цим надміру формалізований підхід до заявлених позовних вимог суперечить завданню цивільного судочинства, яким відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Якщо позивач заявляє вимогу, яка за належної інтерпретації може ефективно захистити його порушене право, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань, оскільки це призведе до необхідності повторного звернення позивача до суду за захистом його прав (які за наведених умов могли бути ефективно захищені), що не відповідатиме принципам верховенства права та процесуальної економії (див. mutatis mutandis висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в пунктах 117-118 постанови від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)).

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80, 81, 83), від 01.07.2021 у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01.02.2022 у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 20.06.2023 у справі № 633/408/18 (підпункт 11.12) та від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).

У справі, що переглядається апеляційним судом, позивач просить зняти арешт з належного їй нерухомого майна, оскільки вона не має боргових зобов`язань перед АТ «Дельта Банк», але наявні у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяження обмежують її у здійсненні правомочностей власника на розпорядження своїм майном.

Зняття арешту з майна, як спосіб захисту прав власника, застосовується у разі, якщо арешт накладено на майно, що не належить боржникові. Особа, яка вважає себе власником такого майна може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2021 у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), постанову Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21)).

Разом з тим, у цій справі способом захисту прав власника є усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов), тому доводи апеляційної скарги щодо обрання позивачем неналежного способу судового захисту є безпідставними.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що збереження обтяження нерухомого майна за належного виконання нею основного кредитного зобов`язання обмежує її права власника, тому, виходячи з мети позову ОСОБА_1 , що спрямований на усунення перешкод у здійсненні нею права розпорядження власним нерухомим майном, вимоги позивача слід інтерпретувати як вимогу про припинення обтяження нерухомого майна, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 27 Закону № 1952-IV є підставою для державної реєстрації припинення інших речових прав на підставі судового рішення про припинення обтяження на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Таким чином, встановивши факт припинення зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором у зв`язку з його повним і належним виконанням позичальником, що не заперечується АТ «Дельта Банк» та апелянтом по справі, з огляду на те, що належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку та обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, колегія суддів апеляційного суду вважає по суті правильними висновки суду першої інстанції про задоволення вимог позивача щодо зняття обтяження майна, накладеного 27.08.2007 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Москівцем В. А. за заявою первісного кредитора - ТОВ «Укрпромбанк» та накладеного 02.11.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н. С. на підставі договору відступлення права вимоги первісного кредитора та іпотекодержателя ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк».

Доводи апеляційної скарги, що АТ «Дельта Банк» не є належним відповідачем у справі відхиляються апеляційним судом, як безпідставні, оскільки у спорах щодо зняття обтяження нерухомого майна сторонами є власник майна та особа, в інтересах якої накладено обтяження, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Особа, яка здійснює державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також виконавець у разі накладення арешту на майно боржника не є суб`єктами спірних матеріальних правовідносин, тобто особою, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача, тому не мають відповідати за таким позовом.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України).

Юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

При розгляді справи в суді першої інстанції участь брав уповноважений представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта-Банк», як органу управління юридичної особи відповідача, на підставі довіреності від 07.09.2022, що діяла на час вирішення справи та ухвалення оскаржуваного рішення Полтавським районним судом Полтавської області 23 лютого 2023 року, тому доводи апеляційної скарги, що з 03 липня 2023 року повноваження під час ліквідації АТ «Дельта Банк» здійснюються безпосередньо Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, який про існування справи довідався лише із заяви ОСОБА_1 , на висновки суду першої інстанції не впливають.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71)).

По справі встановлено та не спростовується доводами апеляційної скарги, що вимоги позивача спрямовані на захист прав щодо користування та розпорядження належним їй нерухомим майном, порушених відповідачем АТ «Дельта Банк», який після виконання позивачем основного зобов`язання за кредитним договором № 139/ФКВ-07 від 27.08.2007 та відповідно припинення 25.03.2013 цього зобов`язання та зобов`язання за договором іпотеки не вжив заходів щодо припинення обтяження нерухомого майна, зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 27.08.2007 реєстраційний номер 5547256 та Державному реєстрі Іпотек 02.11.2012 реєстраційний номер 5547316, що створює перешкоди позивачеві у здійсненні її прав власника вказаного нерухомого майна.

За наведених обставин колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції з наведених в апеляційній скарзі мотивів та залишає апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ «Дельта Банк» з ринку - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 23 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Л. І. Пилипчук

О. В. Чумак