Провадження №2/523/125/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2024 р. Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Сувертак І.В..

при секретарі судового засідання Мельніченко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в м. Одесі в порядку загального позовного провадження, в цивільну справу за позовом -

ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_1 , інши адреси: АДРЕСА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 (відділення Укрпошти №91, поштова скринька №19) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 ) про солідарне стягнення заборгованості за договором розписки, -

ВСТАНОВИВ

05 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачі звернулись до неї з проханням надати у борг грошові кошти у розмірі 15 000 доларів США для цілей придбання житла, на яке позивач погодилась, надала кошти у борг, а відповідач ОСОБА_2 склав власноручну розписку про отримання грошових коштів, які відповідачі вчасно не повернули.

Відповідачка ОСОБА_3 з позовними вимогами не погодилась, 11.02.2022 року надала до суду відзив на позовну заяву л.с.99-107, в якій зазначила про те, що позивач є рідною сестрою її колишнього чоловіка ОСОБА_2 , судовий спір нею було ініційовано у зговорі з відповідачем з метою зменшення її частки у спільному майні колишнього подружжя, що грошові кошти насправді не передавались, а також виклала свої сумніви з приводу достовірності наданої до суду розписки, зазначаючи про її виконання не в час, зазначений у документі, а значно пізніше. Також ОСОБА_3 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з заявою про призначення технічної експертизи розписки з питання щодо часу її виготовлення.

Відповідач ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2021 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2021 року була частково задоволена заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 , що належить в цілому відповідачу ОСОБА_2 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 липня 2023 року було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Білозор О.О. щодо витребування від ОСОБА_1 оригіналу розписки від 14 серпня 2013 року за якою ОСОБА_2 отримав у борг грошові кошти на придбання квартири 15 000 доларів США від ОСОБА_1 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2023 року закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи по суті на 07 лютого 2024 року на 11 год. 00 хв.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, про розгляд справи судом обізнана належним чином, клопотань про відкладення судом розгляду справи станом на 07 лютого 2024 року не надавала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення судом розгляду справи станом на 07 лютого 2024 року не надавав.

Щодо неявки сторони позивача в судове засідання суд зазначає наступне.

Рівність сторін є одним з невід`ємних елементів поняття справедливого судового розгляду. Вона вимагає, аби кожна сторона бачила, що їй надано розумні можливості представити свій інтерес за умов, які не ставлять її у несприятливе становище, порівняно із супротивником (Ocalan проти Туреччини [ВП], § 140, Foucher проти Франції, § 34; Bulut проти Австрії; Faig Mammadov проти Азербайджану, § 19). Вона вимагає забезпечення справедливої рівноваги між сторонами і застосовується як до цивільних, так і до кримінальних справ.

Слухання може бути проведене за відсутності позивача, якщо він відмовився від права бути присутнім на слуханні. Така відмова може бути очевидною або передбачуваною з поведінки, наприклад, коли він або вона намагається ухилитися від судового розгляду (Lena Atanasova проти Болгарії, § 52). Проте будь-яка відмова від гарантій згідно зі статтею 6 повинна виконувати тест «проінформованої та усвідомленої» відмови, як це встановлено у прецедентному праві Суду (Сейдовіч проти Італії [ВП], §§ 86-87)7.

Розумний характер тривалості провадження визначається відповідно до обставин справи, що вимагає оцінки в цілому (Boddaert проти Бельгії, § 36). Хоча окремі стадії провадження можуть провадитись з прийнятною тривалістю, проте загальна тривалість процесу може, однак, перевищити «розумний строк» (Добертен проти Франції, § 44).

Установивши невідповідність акта законодавства критерію «якість закону» суд, за загальним правилом, повинен тлумачити національне законодавство таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості та розумності (врахування при вирішенні публічно-правового спору загальних (суспільних) інтересів).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Викладене свідчить про можливість вирішення справи у відсутності позивача.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, її представник адвокат Білозор О.О. надала до суду клопотання про розгляд справи у відсутність відповідача ОСОБА_3 та підтримання правової позиції, викладеної у Відзиві на позовну заяву щодо підстав для відмови у її задоволенні.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

З урахуванням ст. ст. 128-131 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи.

Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

У відповідності до розписки, наданої позивачем до матеріалів справи, 14 серпня 2013 року ОСОБА_2 отримав у борг строком на шість років грошові кошти на придбання квартири у сумі 15 000 доларів США від громадянки ОСОБА_1 та зобов`язався його повернути до 14 серпня 2019 року.

Суд також зазначає про те, що підпису ОСОБА_3 щодо згоди на отримання грошових коштів у борг текст розписки не містить.

Оригіналу розписки, складеної 14.08.2013 року, до суду на вимогу ухвали суду про витребування доказів позивачем не було надано.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.

Верховний Суд при розгляді цивільної справи № 388/1354/17-ц (провадження № 61-45859св18) зазначив, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду України, які викладені у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13; від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14.

При цьому, суд, враховуючи посилання відповідача ОСОБА_3 на невчинення дій з отримання грошових коштів у борг, констатує, що оригінал боргової розписки ОСОБА_2 позивачем на вимогу суду не наданий.

Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, враховуючи вищенаведене, а також невиконання позивачем ОСОБА_1 вимог ухвали суду про витребування оригіналу боргової розписки від 14.08.2014 року, суд не враховує надану до позовної заяви копію розписки та визнає встановленою відсутність події щодо отримання відповідачами грошових коштів в борг.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.08.2021 у справі № 438/1673/13-ц: «Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочністі головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.».

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Суду не надано доказів, які б свідчили про наявність правових підстав для стягнення грошових коштів з відповідачів, а тому приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2,12,13,18,76-83,128-131, 141, 263-265, 273, 274-279, 354-355 ЦПК, 3, 11-16 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_1 , інши адреси: АДРЕСА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 (відділення Укрпошти №91, поштова скринька №19) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 ) про солідарне стягнення заборгованості за договором розписки залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 07 лютого 2024 року

Суддя І.В. Сувертак