УХВАЛА

25 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 761/41742/23

провадження № 61-16511ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргуГоловного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про припинення податкової застави,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової служби України про припинення податкової застави.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 травня 2024 рокупозовну заяву ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про припинення податкової застави задоволено. Припинено податкову заставу рухомого майна, яка зареєстрована у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 05 травня 2023 року за № 30506514, що належить ОСОБА_1 на підставі акта про проведення електронного аукціону (торгів) з реалізації арештованого рухомого майна в процедурі виконавчого провадження від 28 липня 2023 року, а саме: автомобіль марки CHERRY, модель TIGGO 2, 2020 року випуску, тип легковий - B, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір чорний, VIN НОМЕР_2 . Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

Не погодившись із заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 травня 2024 року, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу.

УхвалоюКиївськогоапеляційного суду від 11 листопада 2024 року апеляційну скаргу Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 травня 2024 року повернуто особі, яка її подала.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відповідач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку лише після перегляду заочного рішення судом, що його ухвалив, однак відповідач Державна податкова служба України в особі Головного управління ДПС у Дніпропетровській області не зверталася до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 травня 2024 року.

11 грудня 2024 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київськогоапеляційного суду від 11 листопада 2024 року, направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала суду апеляційної інстанції суперечить нормам процесуального права, оскільки Головне управління ДПС у Дніпропетровській області є особою, яка не брала участі у справі, а отже належним способом захисту своїх прав та інтересів є саме апеляційне оскарження заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 травня 2024 року.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача (частина перша статті 284 ЦПК України).

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене у загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина четверта статті 287 ЦПК України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦПК України).

У частинах другій та третій статті 288 ЦПК України передбачено, що позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з частиною першою, четвертою статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Тлумачення статей 284, 287, 288 ЦПК України дає підстави для висновку, що ЦПК України передбачає дві форми перегляду заочного рішення: загальну (перегляд в апеляційному порядку) та спеціальну (перегляд судом, який ухвалив заочне рішення, за заявою відповідача). Апеляційну скаргу можуть подати сторони (відповідач лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення) та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов`язки. Такий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/13894/14.

Процесуальним законом визначено спеціальний порядок перегляду заочного рішення, який проводиться судом, що його ухвалив, лише за письмовою заявою відповідача, і це є лише його персоніфікованим правом.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 березня 2019 року у справі №462/3542/16-ц (провадження № 61-7677св18), від 12 червня 2019 року у справі № 308/8618/17 (провадження № 61-23208св18), від 05 лютого 2020 року у справі № 369/1534/18 (провадження № 61-47851св18), від 08 квітня 2020 року у справі № 488/3949/16-ц (провадження № 61-3498св20), від 22 липня 2020 року у справі № 760/13894/14-ц (провадження № 61-19413св19).

У частині другій статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановивши, що Державна податкова служба України, яка є відповідачем у справі, не зверталась до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 травня 2024 року, апеляційний суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання апеляційної скарги неподаною та її повернення.

Доводи касаційної скарги про те, що Головне управління ДПС у Дніпропетровській області є особою, яка не брала участі у справі, а отже належним способом захисту своїх прав та інтересів є саме апеляційне оскарження заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 травня 2024 року є необґрунтованими.

Частиною другою статті 21-1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» передбачено, що територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, визначені частиною першою цієї статті, утворюються без статусу юридичної особи.

Державна податкова служба координує та контролює діяльність територіальних органів, забезпечує самопредставництво ДПС та її територіальних органів у судах(підпункти 3, 15 пункту 5 Положення про Державну податкову службу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227). Згідно з пунктом 7 вказаного Положення, ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи.

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області є відокремленим підрозділом ДПС України, утвореним згідно з наказом Державної податкової служби України від 30 вересня 2020 року № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби».

Виходячи з вищенаведеного, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області не може вважатися особою, яка не брала участь у цій справі і щодо якої суд вирішив питання про права та обов`язки.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Доводи поданої касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, яка не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи. Правильність застосування судом апеляційної інстанції вказаних вище норм процесуального права не викликає розумних сумнівів.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 листопада 2024 року є необґрунтованою, а у відкритті касаційного провадження належить відмовити відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про припинення податкової застави - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович