НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 грудня 2024 рокуСправа № 322/1370/24

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Подріз В.О.,

за участю:

представника позивача адвоката Шиша А.Б.,

представника відповідача Демянчук А.С. (в режимі відеоконференції),

представника третьої особи Орлової О.О. (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом:ОСОБА_1
до:Головного управління Національної поліції в Запорізькій області
третя особа:Державна казначейська служба України
про:відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури.

31.07.2024 до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений позов, в якому позивач просить суд:

- стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 29500 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, у вигляді суми, сплаченої нею у зв`язку з наданням їй юридичної допомоги, 33135,42 грн. в рахунок компенсації завданої їй моральної шкоди;

- стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

09.12.2023 дільничним офіцером поліції СП відділення поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старшим лейтенантом ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 890809, згідно з яким остання 09.12.2023, близько 09 год. 04 хв., знаходячись на робочому місці в магазині «Візит», за адресою: АДРЕСА_1 , здійснила роздрібну торгівлю тютюновими виробами без марок акцизного податку «Compliment», за ціною 50 грн/п, в кількості 3-х пачок ОСОБА_3 , чим порушила вимоги ч. 1 п. 7 ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 156 КУпАП.

Зазначений протокол, разом з іншими матеріалами справи про адміністративне правопорушення, було направлено на розгляд до Новомиколаївського районного суду Запорізької області.

У зв`язку з необхідністю надання правничої допомоги для захисту ОСОБА_1 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 156 КУпАП, остання звернулася за правничою допомогою до адвоката.

09.12.2023 ОСОБА_1 було укладено договір про надання правничої допомоги № 09/12 з адвокатом Шишом А.Б.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 09.12.2023 до вищевказаного договору про надання правничої допомоги сторони обумовили, що розмір винагороди адвоката за правничу допомогу визначається виходячи з погодинної ставки за послуги адвоката в сумі 2000 грн. 00 коп. за одну годину, без ПДВ. Розмір винагороди адвоката за участь у судових (або інших) засіданнях визначається, виходячи із вищевказаної погодинної ставки, але не менше ставки за одну годину роботи адвоката за кожне засідання.

Постановою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 15.01.2024, яка набрала законної сили 12.04.2024, було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 156 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Закриваючи справу, суд послався на те, що ОСОБА_1 , являючись найманим працівником продавцем, не являється суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 156 КУпАП. За даною статтею відповідальність має нести суб`єкт господарювання, у якого ОСОБА_1 працювала найманим працівником.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 12.04.2024 постанову Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 15.01.2024 змінено в частині конфіскації речових доказів.

У зв`язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у ОСОБА_1 виникло право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

На думку позивача, період перебування ОСОБА_1 під судом має бути обрахований з моменту складення протоколу про адміністративне правопорушення, а саме з 09.12.2023, до 12.04.2024 до дати винесення постанови Запорізьким апеляційним судом, якою змінено постанову Новомиколаївського районного суду Запорізької області.

Через вказані неправомірні дії працівників поліції ОСОБА_1 перенесла моральні страждання, які полягали у переживаннях щодо розголосу вказаного факту за місцем проживання у зв`язку з побоюванням громадського осуду, необхідністю нести витрати на правничу допомогу, оскільки вона була вимушена звертатися до адвоката, щоб довести неправомірність дій працівників поліції і, тим самим, відстояти свою честь та гідність.

Розмір компенсації завданої позивачу моральної шкоди становить: в грудні 2023 року 5935,38 грн. (8000 грн. / 31 дн. х 23 дн.), в період з січня по березень 2024 року 24000 грн. (8000 грн. х 3 міс.), в квітні 2024 року 3200,04 грн. (8000 грн. / 30 дн. х 12 дн.), а всього 33135,42 грн. (5935,38 грн. + 24000,00 грн. + 3200,04 грн.).

Згідно з описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 26.01.2024, актом приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 26.01.2024 № 09/12, рахунком на оплату від 26.01.2024 № 09/12, загальна вартість наданої адвокатом професійної правничої допомоги Орловській В.О., під час провадження у справі про адміністративне правопорушення, склала 12500,00 грн.

На виконання умов вищевказаного договору ОСОБА_1 26.01.2024 сплатила адвокату вартість наданих ним послуг по захисту її інтересів в справі про адміністративне правопорушення, в сумі 12500,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 26.01.2024 № @2PL919520.

Згідно з описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 26.06.2024, актом приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 26.06.2024 № 09/12, рахунком на оплату від 26.06.2024 № 09/12, загальна вартість наданої адвокатом професійної правничої допомоги Орловській В.О., під час провадження у справі про адміністративне правопорушення, склала 17000,00 грн.

Також адвокатом було понесено витрати на придбання 15.03.2024 пального для проїзду з смт. Новомиколаївка Запорізького району Запорізької області до м. Запоріжжя для участі в судовому засіданні Запорізького апеляційного суду, на суму 1179,80 грн., що підтверджується чеком від 15.03.2024 № 983823.

На виконання умов вищевказаного договору ОСОБА_1 26.06.2024 сплатила адвокату вартість наданих ним послуг по захисту її інтересів в справі про адміністративне правопорушення, в сумі 18179,80 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 26.06.2024 № @2PL997751.

На підставі вищевказаного, позивач вважає, що наявні підстави для відшкодування ОСОБА_1 , грошових коштів, сплачених нею у зв`язку з наданням їй юридичної допомоги, в загальній сумі 29500,00 грн.

Ухвалою суду від 05.08.2024 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

21.08.2024 судом отримано відзив, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування відзиву відповідачем зазначено, зокрема таке.

Сам факт складання адміністративного протоколу поліцейськими та закриття справи про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як до позивача не було накладено адміністративне стягнення. Крім того, окремої уваги заслуговує той факт, що на позивача не було накладено такий вид адміністративного стягнення, як штраф, а отже, у даному випадку позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідач вважає, що у матеріалах справи відсутні докази протиправності/ незаконності дій поліцейських, які на місці склали протокол за наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні позивачем адміністративного правопорушення, тобто виконували свої посадові обов`язки та діяли в порядку й спосіб, визначений законодавством. Підставою для складання відносно позивача протоколу стала обстановка на місці події та пояснення самої позивачки та інших осіб на місці.

На думку відповідача, позивачем не доведено наявність моральної шкоди у розмірі 33135,42 грн.

Також відповідач вважає, що позивачем до матеріалів позовної заяви не долучено документів, які оформлені відповідно до вимог чинного законодавства та підтверджують правові підстави для здійснення розподілу судових витрат у цій справі, а саме: відсутній договір про надання правової допомоги, детальний опис виконаних робіт, квитанції про оплату відповідних послуг тощо.

Виходячи з наведеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

21.08.2024 судом отримано письмові заперечення третьої особи на позовну заяву з проханням відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа вважає, що у даному випадку відсутні підстави для застосування положень ст. 1176 ЦК України. Заявлений до відшкодування розмір моральної шкоди третя особа вважає не обґрунтованим. Також, третьою особою зазначено, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600,00 грн.

Стосовно витрат на правову допомогу третьою особою зазначено, що понесені позивачем витрати у адміністративній справі не належать до переліку випадків відшкодування матеріальної шкоди за Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР.

Водночас третьою особою зазначено, що позивач 09.12.2023 фактично здійснила продаж підакцизного товару, а постановою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 18.01.2024 по справі № 322/2038/23 було закрито справу щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. У відношенні саме позивача зазначена постанова відповідачем по справі не оскаржувалася. З ініціативи саме представника позивача постанову Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 18.01.2024 по справі № 322/2038/23 було оскаржено в частині конфіскованих тютюнових виробів і постановою Запорізького апеляційного суду від 12.04.2024 по справі № 322/2038/23 було вирішено лише питання щодо конфіскації та зберігання тютюнових виробів. Отже, на думку третьої особи, підстави для віднесення до часу розгляду адміністративної справи відносно позивача періоду з 18.01.2023 по 12.04.2024 взагалі відсутні.

Виходячи з наведеного, третя особа просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача 16.09.2024 подав до суду відповідь на відзив, в якій просив відхилити заперечення відповідача, вважаючи їх необґрунтованими, та задовольнити позов

Ухвалою суду від 08.10.2024 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 12.12.2024 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши обставини цивільної справи, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності,

встановив:

09.12.2023 дільничним офіцером поліції СП відділення поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старшим лейтенантом ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 890809, згідно з яким остання 09.12.2023, близько 09 год. 04 хв., знаходячись на робочому місці в магазині «Візит», за адресою: АДРЕСА_1 , здійснила роздрібну торгівлю тютюновими виробами без марок акцизного податку «Compliment», за ціною 50 грн/п, в кількості 3-х пачок ОСОБА_3 , чим порушила вимоги ч. 1 п. 7 ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

09.12.2023 ОСОБА_1 було укладено договір про надання правничої допомоги № 09/12 з адвокатом Шишом А.Б.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 09.12.2023 до вищевказаного договору про надання правничої допомоги сторони обумовили, що розмір винагороди адвоката за правничу допомогу визначається виходячи з погодинної ставки за послуги адвоката в сумі 2000 грн. 00 коп. за одну годину, без ПДВ. Розмір винагороди адвоката за участь у судових (або інших) засіданнях визначається, виходячи із вищевказаної погодинної ставки, але не менше ставки за одну годину роботи адвоката за кожне засідання.

Постановою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 15.01.2024, яка набрала законної сили 12.04.2024, було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 156 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Частиною другою статті 1176 ЦК України визначено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд під час розгляду цієї справи враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 06.12.2023 по справі № 370/463/21 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 115598608) та зазначає таке.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Отже, закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у цій справі.

Проте, заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди, 33135,42 грн., суд визнає таким, що не відповідає засадам розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить застережень щодо спеціального розміру мінімальної заробітної плати для визначення суми відшкодування моральної шкоди, отже передбачений статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень, не підлягає застосуванню у цій справі.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 1 січня 2024 року становив 7100,00 грн.

Сам факт незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності є достатнім доказом понесених позивачем у зв`язку з цим душевних страждань, а відтак, виходячи із засад розумності та справедливості суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 8000,00 грн. за період з 09.12.2023 по 15.01.2024.

Суд визнає необґрунтованими доводи позивача про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди за період з 16.01.2024 по 12.04.2024, оскільки у цей час позивач вже не перебував під слідством чи судом, а натомість лише вирішувалося питання щодо долі речових доказів у справі про адміністративне правопорушення, до яких позивач не мав відношення.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить з такого.

За змістом статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у передбачених цим законом випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги (п. 4 ст. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку із наданням йому юридичної допомоги не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, тому, у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21), від 09 червня 2022 року у справі № 759/2952/20 (провадження № 61-16694св21), від 08 листопада 2023 року у справі № 539/2673/21 (провадження № 61-9750св 23).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 461/422/21 (провадження № 61-8158св22).

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, провадження № 61-9124св20, вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12500,00 грн. підтверджується описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 26.01.2024, актом приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 26.01.2024 № 09/02, рахунком на оплату від 26.01.2024 № 09/02, платіжною інструкцією від 26.01.2024 № @2PL919520. Такі витрати суд визнає обґрунтованими, а відтак вони підлягають стягненню на користь позивача з Державного бюджету України.

Інші витрати на правову допомогу в розмірі 18179,80 грн., понесені позивачем під час апеляційного оскарження постанови Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 15.01.2024 по справі № 322/2038/23, суд визнає необґрунтованими з тих самих підстав, з яких позивачу відмовлено у відшкодуванні моральної шкоди за цей період.

Решту доводів відповідача та третьої особи суд відхиляє, оскільки вони суперечать вищенаведеним висновкам Верховного Суду у подібних справах та зводяться до власного тлумачення ними норм чинного законодавства України.

Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у вищезазначеній частині, на загальну суму: 8000,00 + 12500,00 = 20500,00 грн., що становить 32,73% від ціни позову.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

За правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1), інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2).

Позивач, відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 по справі № 161/4985/17 (реєстраційний номер за ЄДРСР 81573955) зроблено висновок щодо застосування норми ч. 6 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору.

Відповідач у даній справі не звільнений від сплати судового збору.

Отже, виходячи з мінімальної ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, що, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статі 4 Закону України «Про судовий збір», становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024, враховуючи подання позивачем позовної заяви до суду в електронній формі, що передбачає застосування коефіцієнту 0,8 (ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), та часткове задоволення позову, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить 3028*0,4 = 1211,20*0,8 = 968,96*32,73% = 317,13 грн.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 158, 258, 259, 263 265, 268, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 8000,00 грн. (вісім тисяч гривень 00 коп.) на відшкодування моральної шкоди, та 12500,00 грн. (дванадцять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) на відшкодування матеріальної шкоди.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

4. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на користь держави судовий збір в розмірі 317,13 грн. (триста сімнадцять гривень 13 коп.).

5. Реквізити учасників справи:

- позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

- відповідач: Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, вул. Дмитра Апухтіна, 29, м. Запоріжжя, 69005, ідентифікаційний код: 40108688);

- третя особа: Державна казначейська служба України, вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код: 37567646.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Запорізького апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2024 року.

Суддя С.С. Гасанбеков