Справа № 392/284/22
Провадження № 2/392/34/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Бадердінової А.В., секретар судового засідання Покуц І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в режимі відеоконференції в м. Мала Виска Кіровоградської області цивільну справу №392/284/22 за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Паліївська» про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати,-

за участю учасників судового процесу:

представників позивача ОСОБА_1 адвокатів Боруша А.О., Пузир В.О.,

представника відповідача СТОВ «Агрофірма «Паліївська» - адвоката Проніна Ю.О.,

ВСТАНОВИВ:

І. Описова частина

Стислий зміст позовних вимог позивача та позиції відповідача

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив:

-стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Паліївська» на користь ОСОБА_1 25 848 грн. заборгованості з орендної плати за договором оренди землі від 12.08.2008, укладеного між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Паліївська», зареєстрованого у Маловисківському районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17.11.2008 за № 04.08.374.00008, щодо земельної ділянки площею 4,8684 га, кадастровий номер :02:000:0249, номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1068500.

- достроково розірвати договір оренди землі від 12.08.2008, укладений між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Паліївська», зареєстрований у Маловисківському районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17.11.2008 за № 04.08.374.00008, щодо земельної ділянки площею 4,8684 га, кадастровий номер :02:000:0249, номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1068500.

- стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Паліївська» на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі.

В обґрунтування позову зазначив, що 12.08.2008 між ОСОБА_2 та СТОВ «Агрофірма «Паліївська» укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,8684 га, що розташована на території Паліївської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0249. Вказаний договір зареєстрований у Маловисківському районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17.11.2008 за № 04.08.374.00008. Пунктом 8 договору сторони узгодили, що договір укладено на 10 років. Пунктом 9 договору сторони передбачили, що орендна плата вноситься орендарем грошовими коштами у розмірі 1700 грн., але у будь-якому випадку не менше 3,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Пунктом 5 договору сторонами врегульовано, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 45 864 грн. Орендна плата вноситься з 01.08. по 15.12 щорічно (п. 11. договору). Крім того, 24.05.2013 між ОСОБА_2 та Відповідачем укладено додаткову угоду до договору оренди землі, відповідно умов якої сторони узгодили, що договір оренди землі укладено на 49 років, виклавши пункт 8 договору у відповідній редакції. Державна реєстрація права оренди Відповідача у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведена 27.05.2013 (номер запису про інше речове право 1068500). ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після його смерті спадщину прийняв ОСОБА_1 17.09.2021 року між Позивачем ( ОСОБА_1 ) та Відповідачем укладено додаткову угоду до договору оренди землі, відповідно до умов якої орендодавця ОСОБА_2 замінено на Позивача. Відповідні зміни зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 11.10.2021 року. Відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за договором оренди, не здійснював виплату орендної плати за 2008-2021 роки, що свідчить про систематичність порушення ним умов договору, а саме: відповідач не сплачував орендну плату за договором, що підтверджується наступним розрахунком: 2008 рік - 1700 грн.; 2009 рік - 1700 грн.; 2010 рік - 1700 грн.; 2011 рік - 1700 грн.; 2012 рік - 1700 грн.; 2013 рік - 1700 грн.; 2014 рік - 1700 грн.; 2015 рік - 1700 грн.; 2016 рік - 1700 грн.; 2017 рік - 1700 грн.; 2018 рік - 1700 грн.; 2019 рік - 1700 грн.; 2020 рік - 1700 грн.; 2021 рік - 107 105 грн. * 3,5 % = 3 748 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості по орендній платі становить 25 848 грн. Виплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, систематичне невиконання якої є підставою для його розірвання, оскільки орендодавець не отримав того, на що він розраховував при укладенні договору. Аналогічного висновку у справі з подібними правовідносинами дійшов Верховний Суд у постанові від 06 жовтня 2021 року (справа № 573/1831/20, провадження № 61- 7704св21). У пункті д частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати. На підставі вищевикладеного просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача СТОВ «Агрофірма Паліївська - адвокат Пронін Ю.О. подав відзив, в якому просив відмовити позивачу в задоволені позову в повному обсязі, вважав позов необґрунтованим, оскільки доводи позивача не ґрунтуються на дійсних обставинах справи та є безпідставними припущеннями. Позивач у позові зазначає про невиплату відповідачем орендної плати протягом 14 років. Так з поданих позивачем доказів вбачається, що він вступив у орендні відносини з відповідачем шляхом укладання додаткової угоди 17.09.2021 року, яка зареєстрована 11.10.2021 року. 22.02.2022 року позивачу та його адвокату було направлено письмову відповідь, що у спірних орендних відносинах, відповідач здійснив авансовий платіж ОСОБА_2 та наразі, мається позитивний для позивача залишок авансового платежу. Вважає, що з вказаного листа позивачу стало відомо, про відсутність предмету спору у спірних відносинах. Позивач отримавши від відповідача інформацію про авансовий платіж, навіть не намагався встановити обставини існування взаєморозрахунків між орендодавцем та орендарем до вступу у орендні відносини позивача. Посилаючись на ст.44.3 Податкового кодексу України зазначив, що враховуючи строки зберігання документів та відсутність законодавчо необхідності зберігання документів понад встановлені строки у СТОВ «Агрофірма Паліївська» збереглися лише документи щодо проведення розрахунків у 2012-2013 роках. Відповідно до яких у 2012 році, ОСОБА_2 отримав згідно видаткового касового ордеру від 23.08.2012 року - 1600,00 грн. у рахунок орендної плати за земельний пай, що з урахуванням нарахованих Товариством, як податковим агентом податків, повністю відповідає умовам договору, щодо розміру орендної плати. 30.04.2013 року ОСОБА_2 отримав авансовий платіж у розмірі 70000,00 грн. через касу товариства, що підтверджується касовим ордером №123 та 24.09.2013 року отримав авансовий платіж у розмірі 70000,00 грн. через касу товариства, касовий ордер №192. На прохання ОСОБА_2 орендар здійснив авансові платежі на загальну суму 140000,00 грн. Воля на отримання авансових платежів, підтверджується підписами орендодавця на касових документах.

Крім того, договором між сторонами не було встановлено заборони на здійснення авансових платежів. Також чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою. Згідно зі статтею 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Таким чином, набувши в порядку спадкування, право власності на передану в оренду відповідачу земельну ділянку, позивач набув, відповідно, й усі права та обов`язки орендодавця за цим договором.

Враховуючи положення статті 531 ЦК України, зміст долучених до справи видаткових касових ордерів, які свідчать про те, що ОСОБА_2 погодився на отримання орендної плати за майбутні періоди у загальному розмірі 140000,00 грн, а також дії орендаря, який сплатив вказану суму. Тобто сторони погодили у письмовій формі такий порядок сплати орендної плати, і цей порядок було реалізовано сторонами. Висновки у подібних правовідносинах відображені у постановах Верховного Суду від 22 червня 2021 року справа № 364/546/19, від 02 жовтня 2019 року в справі № 321/329/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 704/236/17, від 22 січня 2020 року у справі № 387/193/19. Діючи добросовісно, орендар щорічно зменшував суму авансового платежу на суму щорічної плати за договором, що відображалося у веденні обліку по рахунку ОСОБА_2 , в подальшому ОСОБА_1 67/672/1, що підтверджується сумою зазначеною у письмовій відповіді, яка направлена на адресу позивача та його адвоката 22.02.2022 року. Так за період з 2013 року по 2021 рік, сума авансового платежу зменшилася з 140000,00 грн. до 64639,30 грн. Вважає, що вказане питання можливо було з`ясувати у позасудовому порядку, адже фактично заборгованість перед позивачем відсутня. Щодо можливого з`ясування з боку позивача питання орендної плати за період 2008-2011 роки, за який документи об`єктивно відсутні, просив застосувати до правовідносин у вказаний період строк позовної давності.

Також просив судові витрати, зокрема витрати на правничу допомогу, покласти на позивача, оскільки позов необґрунтований. Повідомив, що СТОВ «Агрофірма Паліївська» 23.05.2022 року уклало договір правничої допомоги з адвокатом і документи щодо обсягів правничої допомоги та їх вартості, будуть надані після їх дання, оформлення та відповідної сплати.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Пузир В.О. подав відповідь на відзив, в якій вказав, що предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за договором оренди землі від 12.08.2008 та його дострокове розірвання. Підставою позову є те, що відповідач в період з 2008 року по 2021 включно не сплачував коштів з орендної плати, що в загальному становить 25 848 грн. Водночас відповідач у відзиві зазначає, що такий обов`язок виконано та надає єдині видаткові касові ордера, в яких вказано про нібито отримання ОСОБА_2 коштів по сплаті орендної плати за укладеним договором наперед. Разом з тим, вказані платіжні документи не містять посилання на конкретний договір, по якому виплачується орендна плата та конкретну земельну ділянку, за яку такі кошти виплачено. Водночас, предметом спору в даній справі є саме договір оренди землі від 12.08.2008, укладений між ОСОБА_2 та СТОВ «Агрофірма Паліївська», номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1068500. Крім того, 17.09.2021 між Позивачем та Відповідачем укладено додаткову угоду до договору оренди землі, відповідно до умов якої орендодавця ОСОБА_2 замінено на Позивача. Відповідні зміни зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 11.10.2021. А тому вважає, що видаткові касові ордери, що надані Відповідачем, жодним чином не підтверджують виконання ним умов, оскільки не містять обов`язкових ідентифікаційних положень щодо реквізитів укладеного договору та щодо земельної ділянки за яку відповідачем сплачуються кошти. Крім того, зазначив, що вказані видаткові касові ордери можуть бути складені на підтвердження будь-яких інших правовідносин, таких як, правовідносини щодо отримання коштів в борг (позика) та є лише доказом передачі ОСОБА_2 інших коштів відмінних від орендної плати саме за договором оренди землі від 12.08.2008 року.

Вважає, що копії видаткових касових ордерів не підтверджують ті обставини, що вказані кошти були сплачені ОСОБА_2 в рахунок сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 12.08.2008 за 2008-2021 роки. А тому, копії видаткових касових ордерів не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами сплати орендної плати за договором оренди землі від 12.08.2008.

Посилаючись на постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19), беручи до уваги стандарт переваги більш вагомих доказів, висновок Позивача про існування заборгованості з орендної плати за договором оренди землі з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж висновок відповідача про її сплату. Сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, ані ОСОБА_2 , ані позивач не отримали на підставі договору оренди кошти, а сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору. У зв`язку з чим, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача СТОВ «Агрофірма Паліївська» - адвоката Пронін Ю.О. подав заяву, в якій висловив додаткові пояснення та зазначив, що викладені у відповіді на відзив обставини не спростовують викладені у відзиві факти, які підтверджуються здобутими у справі доказами. Так висновком експертів від 14.06.2023 року підтверджено, що підписи на видаткових ордерах від 23.08.2012 року, від 30.04.2013 року, від 24.09.2013 року належать ОСОБА_2 . А отже воля на отримання авансових платежів, підтверджується підписами орендодавця. Враховуючи положення статті 531 ЦК України, зміст долучених до справи видаткових касових ордерів, які свідчать про те, що ОСОБА_2 погодився на отримання орендної плати за майбутні періоди у загальному розмірі 140000,00 грн, а також дії орендаря, який сплатив вказану суму, можливо дійти висновку, що сторони погодили у письмовій формі такий порядок сплати орендної плати, і цей порядок було реалізовано сторонами. Висновки у подібних правовідносинах відображені у постановах Верховного Суду від 22 червня 2021 року справа № 364/546/19, від 02 жовтня 2019 року в справі № 321/329/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 704/236/17, від 22 січня 2020 року у справі № 387/193/19.

Вважає доводи представника позивача, щодо відсутності у ордерах реквізитів договору оренди землі, є лише припущеннями, адже жодних доказів на існування інших орендних відносин між позивачем та відповідачем не надано. У долучених до справи ордерах міститься призначення платежу за оренду земельного паю. Доказів наявності у ОСОБА_2 іншої земельної ділянки, ніж та яка є предметом договору оренди землі від 12.08.2008 року зі змінами, позивачем не надано. Також позивачем не надано доказів звернення ОСОБА_2 за життя з претензією до відповідача про невиплату орендної плати. Тобто поведінка останнього свідчила про отримання ним орендної плати наперед. В свою чергу, СТОВ «Агрофірма Паліївська» подало докази обліку договору оренди землі від 12.08.2008 року зі змінами, щорічним зменшенням заборгованості, нарахуванням сплати податків з орендної плати. Натомість доказів щодо порушення відповідачем порядку обрахування зменшення авансового платежу на суму щорічної орендної плати, позивачем не надано.

Представник відповідача адвокат Пронін Ю.О. подав заяву про стягнення з позивача на користь відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 48285,00 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Пузир В.О. подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому просив відмовити у задоволенні вимоги СТОВ «Агрофірма Паліївська» про стягнення з ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 48285,00 грн в повному обсязі.

Процесуальні дії суду

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2024 року справу розподілено судді Бадердіновій А.В. для розгляду.

Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 27.07.2022 року вказану справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 30.08.2022 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 07.12.2022 року задоволено заяву представника відповідача про витребування доказів.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 06.02.2023 року задоволено клопотання представника позивача та призначено судово почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково дослідного інституту судових експертиз.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 24.02.2023 року залишено без розгляду заяву представника відповідача про витребування доказів.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 24.02.2023 року задоволено клопотання представника позивача про проведення судово почеркознавчої експертизи та зупинено провадження у справі на час проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13.04.2023 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання з викликом учасників справи.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 24.04.2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 09.05.2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 09.05.2023 року задоволено клопотання представника позивача про застосування заходів процесуального примусу до відділу №3 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області; центру надання адміністративних послуг Маловисківської міської ради, Кропивницької філії Державного підприємства «Черкаський науково - дослідний та проектний інститут землеустрою».

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 24.05.2023 року залишено без задоволення клопотання представника позивача про застосування заходів процесуального примусу до приватного нотаріуса Сосновського А.В.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 24.05.2023 року залишено без задоволення клопотання представника позивача про тимчасове вилучення доказів у приватного нотаріуса Сосновського А.В.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 24.05.2023 року задоволено клопотання експертів щодо уточнення питання, які необхідно вирішити за результатами судово-почеркознавчої експертизи та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.

Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 27.06.2023 поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18.07.2023 року задоволено клопотання представника позивача про виклик судових експертів для надання усних пояснень.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 30.11.2023 року відмовлено представнику позивача у задоволенні клопотання про призначення повторної судово почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 12.02.2024 року залишено без задоволення клопотання представника позивача про врегулювання спору за участю судді.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11.03.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.

Позиції учасників справи

Представник позивача адвокат Пузир В.О. в судовому засіданні звертав увагу суду, що підставою позову є саме не виплата відповідачем орендної плати в період з 2008 по 2021 рік включно, що в загальному становить суму заборгованості 25848 грн. Вважає, що під час розгляду справи стороною позивача повністю доведено факт не виплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки. Надані стороною відповідача три касові ордери, є недостатніми доказами, оскільки згідно із узгодженими сторонами умовами договору загальна заборгованість становить 25848 грн., а саме за один рік користування земельною ділянкою, яка належала Брайловському та яку в спадщину отримав позивач становить 1700 грн. Разом з тим, з наданих касових ордерів вбачається, що відповідач ніби сплачував за дану земельну ділянку суми в розмірі 70000 грн, 70000 грн та 1600 грн, що в загальному становить 141600 грн. Вважає, що вказані кошти не можуть бути розцінені як кошти по сплаті орендної плати, тому що сума 141600 грн є значно більшою ніж та що є предметом спору, орендна плата за більше ніж 10 років становить 25848 грн. Крім того, наголошував, що призначення платежу в даних касових ордерах є: орендна плата за земельний пай, орендна плата за земельний пай авансовий платіж та орендна плата за земельний пай. При цьому, предметом договору є оренда земельної ділянки з відповідним кадастровим номером який зазначений в позовній заяві. Відповідно предметом договору є не будь який земельний пай. Доказів передачі Брайловському коштів за орендну плату за договором від 12 серпня 2008 року матеріали справи не містять. Відповідно обов`язок щодо спростування позовних вимог відповідач не виконав. Докази, що містяться в матеріалах справи на ніби то підтвердження сплати орендної плати не є такими, що підтверджують виконання обов`язку, оскільки всі касові ордери не містять реквізитів відповідного договору, реквізитів відповідної земельної ділянки за користування якої сплачено, а тому вважає, позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та беручи до уваги стандарт переваги більш вагомих доказів, висновок про існування заборгованості з орендної плати за договором оренди земельної ділянки, який був укладений між Брайловським та відповідачем з урахуванням поданих доказів вважається більш вірогідним, ніж висновок відповідача про її сплату.

Представник відповідача - адвокат Пронін Ю.О. в судовому засіданні зазначив, що відповідач категорично заперечує позовні вимоги позивача та наполягає на обставинах викладених у відзиві на позовну заяву. Вважає, доводи представника позивача надуманими, необґрунтованими та безпідставними. Правонаступник ОСОБА_3 не мав жодного відношення до відносин між Брайловським та відповідачем, які мали місце у 2013 році, оскільки ОСОБА_3 з`явився у 2021 році, як правонаступник. Тому твердження представника позивача, що не було авансових платежів, не було волі Брайловського на їх отримання та останній не отримував кошти, є лише словами. Так, ОСОБА_4 за життя маючи чинний договір звернувся до відповідача з проханням отримати кошти, бо ринок землі на той час був закритий та існувала практика викупу землі. Таким чином, сторони домовилися і відповідач здійснив авансові платежі, які були оформлені. Крім того, згідно висновку експерта встановлено, що ОСОБА_4 дійсно отримав авансові платежі на суму 141000 грн наперед та саме його підпис міститься в касових ордерах. Сторони уклали додаткову угоду, де прописали істотні умови договору, такі як, строк укладання договору та уточнили умови договору. В ЦК є поняття звичаї ділового обороту, де вказано, земельний пай. Тому до правовідносин у 2008 році, вживали таке поняття, як земельний пай. А значення у касовому ордері «авансовий платіж за земельний пай» вважає, таким, що відповідає звичаям ділового обороту. Вважає, що головним, є те, як відбулися ці правовідносини. Крім того, до матеріалів справи надано довідку про те, що обліковується картка по рахунку НОМЕР_1 /1/9 відносно ОСОБА_4 , де Товариство щорічно нараховувало орендну плату, сплачувало податки та зменшувало розмір авансового платежу. Ця ж картка ведеться відносно ОСОБА_3 з моменту його вступу у спадщину, яка правонаступника. Також вважає належними доказами додані розрахунки Д-1, ДФ за періоди 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, де зазначено, що Товариство нарахувало податки та сплатило відповідні платежі. Тому позов вважає безпідставним та надуманим та таким, що не підлягає задоволенню.

ІІ. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.

Судом встановлено, що 12.08.2008 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Агрофірма «Паліївська» укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,87 га, яка розташована на території Паліївської сільської ради Маловисківського (Новоукраїнського) району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0249. Строк дії вказаного договору становить 10 років (п.8 Договору). Згідно пункту 9 Договору сторони передбачили, що орендна плата вноситься орендарем грошовими коштами в сумі 1700 грн, але у будь-якому випадку не менше 3,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Згідно п. 11 Договору орендна плата вноситься з 01.08 по 15.12 щорічно. Пунктом 5 визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 45 864 грн. Додатком № 1 до вказаного договору є Акт приймання-передачі земельної ділянки від 12 серпня 2003 року, згідно якого ОСОБА_2 передав, а СТОВ «АФ» Паліївська» прийняло вказану земельну ділянку в оренду, терміном на 10 років. Додатком №2 до договору є Акт визначення меж земельної ділянки в натурі на місцевості (том № 1 а.с.13-16, 17, 18).

Вказаний договір зареєстрований у Маловисківському районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17.11.2008 за №04.08.374.00008.

24.05.2013 між ОСОБА_2 та СТОВ «Агрофірма Паліївська» укладено додаткову угоду №1 до договору оренди землі від 12.08.2008, відповідно до умов якої сторони узгодили, що договір оренди землі укладено на 49 років та виклали пункт 8 Договору у відповідній редакції (том № 1 а.с.19).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого права власності №3967382 від 27.05.2023 року, вбачається, 27.05.2013 за ОСОБА_2 , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер КР №046519 виданого 08.11.2006 року, зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку, площею 4,8684 га, яка розташована на території Паліївської сільської ради Маловисківського (Новоукраїнського) району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0249, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (том № 1 а.с.20-21).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №3969252 від 27.05.2013, встановлено, що державна реєстрація права оренди відповідача на підставі договору оренди землі, б/н від 12.08.2008 року та додаткової угоди №1 від 24.05.2013 року, земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0249, площею 4,8684 га, проведена 27.05.2013 року, номер запису про інше речове право: 1068500 (том. 1 а.с.22-23).

Згідно свідоцтва про право на спадщину №152 від 07.05.2021 року, виданого приватним нотаріусом Маловисківського районного нотаріального округу Сосновським А.В. вбачається, що ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 , 28 жовтня 2013 року, отримав спадщину, що складається із земельної ділянки № НОМЕР_2 , площею 4,8684 га, кадастровий номер :02:000:0249, яка розташована на території Паліївської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР046519, що також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №64623975 від 07.05.2021 року (том № 1 а.с. 24-25, 26).

17.09.2021 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Агрофірма «Паліївська» укладено Додаткову угоду до Договору оренди землі від 12.08.2008 року, у зв`язку зі зміною власника земельної ділянки, яка є предметом договору оренди землі від 12.08.2008 року, сторони вирішили внести зміни до договору оренди землі від 12.08.2008 року, а саме: змінено в абзаці першому договору, Орендодавця ОСОБА_2 на Орендодавця ОСОБА_1 та змінено реквізити попереднього власника на реквізити нового власника (том№ 1 а.с.27).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №255667725 від 07.05.2021 року, за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину серії та номер НМР №460763 від 07.05.2021 року зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 4,87 га, яка розташована на території Паліївської сільської ради Маловисківського (Новоукраїнського) району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0249, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (том№ 1 а.с.28).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №278968643 від 11.10.2021, вбачається, що на підставі договору оренди землі б/н від 12.08.2008, додаткової угоди №1 від 24.05.2013, додаткової угоди б/н від 17.09.2021 року, строк дії договору 49 років, дата закінчення дії договору 27.05.2062 року, було здійснено реєстрацію іншого речового права - право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0249, площею 4,8684 га, орендодавець СТОВ «Агрофірма «Паліївська», орендар ОСОБА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 1068500 від 27.05.2013 року (том № 1 а.с.29-30).

В судовому засіданні досліджено оригінали видаткових касових ордерів, які надані стороною відповідача на доведення обставин сплати СТОВ «Агрофірма «Паліївська» орендної плати ОСОБА_2 та які зберігаються при матеріалах справи.

Відповідно до видаткового касового ордера від 23.08.2012 року за №176 ОСОБА_2 видано СТОВ «Агрофірма Паліївська», , орендну плату за земельний пай у розмірі 1600 грн (том № 1 а.с.62).

Згідно з видатковим касовим ордером від 30.04.2013 року за №123 ОСОБА_2 видано СТОВ «Агрофірма Паліївська», , орендну плату за земельний пай (авансовий платіж) у розмірі 70000 (сімдесят тисяч) грн (том № 1 а.с.63).

Відповідно до видаткового касового ордера від 24.09.2013 року за №192 ОСОБА_2 видано СТОВ «Агрофірма Паліївська», орендну плату за земельний пай у розмірі 70000 (сімдесят тисяч) грн (том №1 а.с.64).

Відповідно до довідок виданих директором СТОВ «Агрофірма Паліївська» Ніколенком О.В., повідомлено, що виходячи зі строків зберігання документів, у товариства не збереглися бухгалтерські документи щодо проведення розрахунків по орендній платі за 2008-2011 роки, згідно з договором оренди земельної ділянки від 12.08.2008 року, кадастровий номер :02:000:0249, який укладено між ОСОБА_5 та СТОВ «Агрофірма Паліївська». Крім того, повідомлено, що ОСОБА_5 у 2013 році було виплачено авансовий платіж по орендній платі в сумі 140000 грн, з яких сплачені всі обов`язкові податки за період майбутніх нарахувань орендної плати. Згідно з даними бухгалтерського обліку станом на 01.01.2022 року залишок авансового платежу ОСОБА_6 складає 64639,30 грн, про що додано: витяг з Обігу та залишків по рахунку 67/672/1 СТОВ «АФ Паліївська» за період з 01.01.2013 по 31.12.2020 з якого вбачається, що розрахунок за земельний пай ОСОБА_1 з обігом становить 154173,15 грн, залишок - 77917,44 грн., та витяг з Обігу та залишків по рахунку 67/672/1 СТОВ «АФ Паліївська» за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 розрахунок за земельний пай ОСОБА_1 з обігом становить 81133,88 грн, залишок - 64639,30 грн (том. 1 а.с.65, 66, 67-68).

Судом встановлено, що згідно висновку експертів за результатам проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі №392/284/22, за №7432/7433/23-32 від 14.06.2023 року,

1.Підпис від імені ОСОБА_2 , що міститься у графі «Підпис одержувача» під рукописним записом «Брайловський» у видатковому касовому ордері від 23.08.2012 року №176, виконано ОСОБА_2 .

2.Підпис від імені ОСОБА_2 , що міститься у графі «Підпис одержувача» під рукописним записом «Брайловський» у видатковому касовому ордері від 30.04.2013 №123 виконано ОСОБА_2 .

3. Підпис від імені ОСОБА_2 , що міститься у графі «Підпис одержувача» під рукописним записом «Брайловський» у видатковому касовому ордері від 24.09.2013 №192 виконано ОСОБА_2 . (том 2 а.с.182-192).

Крім того судом досліджено квитанції та розрахунки за формою №1 ДФ за 4 квартал 2013 року, за 1 квартал 2014 року, за 4 квартал 2014 року, за 4 квартал 2015 року, за 4 квартал 2016 року, за 4 квартал 2017 року, за 4 квартал 2018 року, за 4 квартал 2019 року, за 4 квартал 2020 року, про здійснення щорічного нарахування та сплати податків із сум орендної плати. (том. 1 а.с.80-110).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом визнання правочину недійсним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

ЗК України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема, порядок передачі земельних ділянок в оренду (стаття 124). Проте саме Законом України «Про оренду землі» врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами у зв`язку із передачею її у користування та володіння, у тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент укладання договору) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

За приписами статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Отже ОСОБА_2 за життя, як орендодавець та ТОВ «Агрофірма Паліївська», як орендар досягнувши згоди щодо усіх істотних умов, притаманних договору оренди земельної ділянки, виклавши свої домовленості у письмовій формі та підписавши їх, уклали 12.08.2008 року договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0249, площею 4.8684 га, яка розташована на території Паліївської сільської ради Маловисківського (Новоукраїнського) району Кіровоградської області, строком на 10 років, та надалі додатковою угодою від 24.05.2013 року визначено строк дії вказаного договору - 49 років. Даний договір оренди землі та додаткова угода пройшли державну реєстрацію 27.05.2013 року, набрали чинності, та є діючими строком на 49 років.

Частиною першою статті 27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (частина друга статті 24 Закону України «Про оренду землі»).

Стаття 1216 ЦК України вказує, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В пункті 40 Договору сторони передбачили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи - орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі", яка перекликається з положеннями частини першої статті 93 Земельного Кодексу України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати (стаття 24 Закону України «Про орендну плату»). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 15 Закону України «Про орендну плату» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тлумачення пункту д частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зазначила, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Згідно зі статтею 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Крім того, ст. 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Проте, чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою. Умови договору оренди землі про сплату орендної плати за майбутні періоди можуть бути погоджені сторонами договору оренди у формі, передбаченій ст. 14 Закону України "Про оренду землі".

Беручи до уваги приписи ст. 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Таким чином, внесення Орендарем коштів за майбутні періоди буде обґрунтованим та вважатиметься орендною платою за користування земельною ділянкою за договором оренди землі, якщо в договорі: або міститься положення права Орендаря сплачувати орендну плату за майбутні періоди (достроково); або взагалі нічого не сказано про таку можливість.

Судом встановлено, що такі положення в спірному Договору з урахуванням Додаткових угод відсутні, а тому враховуючи положення статті 531 ЦК України, докази, які свідчать про те, що ОСОБА_2 погодився на отримання орендної плати наперед, тобто за майбутні періоди, а також дії Орендаря, який сплатив вказану суму, слід дійти висновку, що сторони погодили у письмовій формі вказаний порядок сплати орендної плати, і цей порядок було ними реалізовано.

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2021 у справі № 364/546/19.

Судом встановлено та сторонами не заперечувався, факт укладення між ОСОБА_2 та СТОВ «Агрофірма Паліївська» договору оренди землі та додаткової угоди до договору оренди землі, на земельну ділянку площею 4.8684 га, яка належала особі на праві власності. Вказану земельну ділянку ОСОБА_2 передав СТОВ «Агрофірма Паліївська» відповідно до акту передачі земельної ділянки у строкове платне володіння і користування строком на 10 років. Надалі строк дії договору продовжено на 49 років.

Крім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом 17.09.2021 року, у зв`язку зі зміною власника земельної ділянки сторонами вирішено внести зміни до договору оренди землі від 12.08.2018 року, змінивши в абзаці першому договору, Орендодавця ОСОБА_2 на Орендодавця ОСОБА_1

Таким чином, набувши в порядку спадкування за заповітом, право власності на передану за договором оренди земельної ділянку в оренду СТОВ «Агрофірма Паліївська» - ОСОБА_1 набув, усі права та обов`язки орендодавця за цим договором.

Суд приходить до переконання що видаткові касові ордери відповідно до яких ОСОБА_2 - від 23.08.2012 року за №176 виплачено орендну плату за земельний пай у розмірі 1600 грн, - від 30.04.2013 року за №23 виплачено орендну плату за земельний пай (авансовий платіж) у розмірі 70000 грн, - від 24.09.2013 року за №192 виплачено орендну плату за земельний пай у розмірі 70000 грн, є належними, допустимими та достатніми доказами, що підтверджують отримання ОСОБА_2 орендної плати за майбутні періоди, вказані касові ордери містять підписи ОСОБА_2 , що також підтверджується висновком експертизи №7432/7433/23-32 від 14.06.2023 року.

Водночас, позивачем не спростовано належними та допустимими доказами, що ОСОБА_2 не отримував зазначені кошти в рахунок орендної плати за вказану земельну ділянку, а також не доведено обґрунтування та інших обставин, на підставі яких ОСОБА_2 міг би отримати вказані кошти (укладення між вказаними особами інших договорів оренди землі, договорів позики тощо), як і не доведено наявності у ОСОБА_2 інших земельних ділянок (паїв), за оренду яких зміг би отримати вказані кошти від СТОВ «Агрофірма Паліївська». Крім того, позивачем не доведено існування будь-яких інших фінансових правовідносин між ОСОБА_2 та СТОВ «Агрофірма Паліївська».

При цьому, податкові розрахунки за формою №1 ДФ, подані відповідачем, за 4 квартал 2013 року, 1 квартал 2014 року, 4 квартал 2014 року, 4 квартал 2015 року, 4 квартал 2016 року, 4 квартал 2017 року, 4 квартал 2018 року, 4 квартал 2019 року, 4 квартал 2020 року, суд не бере до уваги, так як зазначені відомості не підтверджують виплати вищевказаних сум ОСОБА_2 . Належними доказами сплати коштів за оренду є: видатковий касовий ордер, виписаний орендарем та підписаний орендодавцем; видаткова накладна, підписана сторонами; довідка, видана податковою інспекцією, про наявність сплати коштів із земельного податку та оренди землі.

Оскільки позивач мотивував позовні вимоги тим, що відповідачем не сплачено орендну плату за договором оренди б/н від 12.08.2008 роки, відтак, відповідач повинен був спростувати належними та допустимими доказами твердження позивача про несплату орендної плати.

Представник відповідач ці доводи спростував, надавши докази та пояснивши, що орендну плату відповідач платив, шляхом авансових платежів за майбутні періоди у загальному розмірі 140000,00 грн, що не менше, ніж передбачено договором. Вказавши на запитання представника позивача, що саме така сума (140000 грн, а не як рахував представник позивача 52 х 1700 грн, =91800 грн.) була сплачена ОСОБА_2 , оскільки договором врегульовано в тому числі інфляційне збільшення орендної плати, тому з урахуванням цих обставин до суми платежів було враховано орієнтовний розмір інфляції.

Доводи представника позивача, що видаткові касові ордери можуть бути складені на підтвердження будь-яких інших правовідносин, таких як правовідносини щодо отримання коштів в борг (позику) та відсутність у ордерах реквізитів договору оренди землі, суд не бере до уваги, оскільки у видаткових касових ордерах зазначено «орендна плата за земельний пай», «орендна плата за земельний пай (авансовий платіж)», а тому доводи представника позивача є лише припущенням. Крім того, доказів наявності у ОСОБА_2 іншої земельної ділянки ніж та яка є предметом договору оренди землі від 12.08.2008 року та існування інших орендних відносин між ОСОБА_2 та СТОВ «Агрофірма Паліївська» представником позивача суду не надано, як і не надано доказів звернення ОСОБА_2 за життя з претензією до відповідача про несплату орендної плати.

Суд не погоджується зі ствердженнями представника позивача про те, що висновок експертів від 1406.2023 №7432/7433/23-32, згідно якого підписи, що містяться в касових ордерах від 23.08.2012, від 30.04.2013 та від 24.09.2013 належать померлому ОСОБА_2 , є необґрунтованим, з огляду на таке.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2023 року про призначення судової почеркознавчої експертизи, експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України, про що також вказано у висновку експерта.

Жодних доказів, які б свідчили про завідому неправдивість висновку експертів КНДІСЕ від 14.06.2023 року №7432/7433/23-32 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 392/284/22, проведеної на підставі вищевказаної ухвали, наданого в межах компетенції експертів, матеріали справи не містять.

У Висновку експертів КНДІСЕ від 14.06.2023 року №7432/7433/23-32 експертом надані чіткі відповіді на поставлені в ухвалі суду питання, твердження представника позивача про наявність сумнівів щодо висновку експерта не підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами.

Виплата орендної плати не періодично, як зазначено в п. 9 Договору, а наперед не є порушенням умов вимог цивільного законодавства, оскільки зазначені вище правовідносини хоч і непередбачені діючим Договором, але вчинені дії сторін прямо передбачені ст. 6 п. 3 ЦК України, де зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Видатковий касовий ордер підтверджує, що між сторонами погодження щодо відступлення від умов договору і отримання ренти наперед відповідало волі та інтересам сторін правочину.

Зазначене свідчить про виконання СТОВ «Агрофірма Паліївська» умов Договору оренди щодо виплати орендної плати, погодженої сторонами правочину.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Отже, з огляду на досліджені докази в сукупності, посилання ОСОБА_1 та його представника на те, що СТОВ «Агрофірма Паліївська» не виконувало умови договору оренди землі щодо своєчасного і повного внесення орендної плати є безпідставними, оскільки позивач своїх позовних вимог не довів, що є його процесуальним обов`язком відповідно до статей ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Щодо посилання позивача на постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2020 року у справі 912/1385/17, від 06.03.2019 у справі №183/262/17, від 06.10.2021 року у справі 573/1831/20, від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц, суд зазначає наступне.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц; пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

На підставі вищевикладеного, суд вважає хибним, посилання представника позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2020 року у справі 912/1385/17, від 06.03.2019 у справі №183/262/17, від 06.10.2021 року у справі 573/1831/20, від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц, щодо необхідності застосування критеріїв подібності правовідносин, оскільки правовідносини у вищевказаних висновках є відмінними від предмету розгляду даної справи, та не підлягають застосуванню у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, суд виснує про відсутність підстав для дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки укладеного між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Паліївська», зареєстрований у Маловисківському районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17.11.2008 за № 04.08.374.00008, щодо земельної ділянки площею 4,8684 га, кадастровий номер :02:000:0249, номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1068500 з підстав систематичної несплати орендної плати СТОВ «Агрофірма Паліївська» оскільки, перебування сторін у договірних відносинах передбачає наявність у кожної із сторін прав і обов`язків.

Щодо заявленої вимоги представником відповідача про застосування до правовідносин за період 2008-2011 року, за який документи об`єктивно відсутні, строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з?ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв?язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Подібні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18).

Оскільки судом не встановлено порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого останній звернулася до суду, та в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, відтак підстави для застосування позовної давності відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Щодо розподілу судових витрат

Нормами ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки у задоволені позову відмовлено, судовий збір слід віднести на рахунок позивача.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

З огляду на приписи статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зазначене узгоджується з положенням частини першої статті 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом.

Тобто саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Сума, обумовлена сторонами договору про надання правової допомоги до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою гонорару адвоката, тож належить до судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічні висновки містяться у постановах ВП ВС від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, постанов КГС ВС від 17 січня 2023 року у справі № 922/4183/21, 22 лютого 2024 року у справі № 910/4866/23, постанов КЦС ВС від 11 січня 2023 року у справі № 479/475/21, від 25 квітня 2023 року у справі № 760/15657/21.

Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представник відповідача адвокат Пронін Ю.О. подав заяву про стягнення з позивача на користь відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 48285,00 грн. На обґрунтування заяви зазначив, що 23.05.2022 року між СТОВ Агрофірма Паліївська" та ним укладено договір про надання правничої допомоги, згідно з яким йому доручено представлення інтересів відповідача у судах першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи №392/284/22. Додатковою угодою №1 від 23.05.2022 року сторони визначили розмір та порядок відшкодування судових витрат, а також розмір витрат на виїзд адвоката до Маловисківського районного суду Кіровоградської області. У відзиві на позов, відповідач просив покласти судові витрати на позивача у справі, повідомив що 23.05.2022 року укладено договір правничої допомоги з адвокатом і документи щодо обсягів правничої допомоги та їх вартості, будуть надані після їх надання, оформлення та відповідної сплати. За час розгляду справи адвокатом надано правничу допомогу замовнику, підготовлено відзив на позовну заяву, процесуальні заяви, представлено інтереси у численних судових засіданнях, що підтверджується матеріалами справи, актами виконаних робіт, рахунками на оплату, доказами проведення розрахунків.

Загальний розмір понесених витрат становить 48285,00 грн та відображає реально надані послуги, відповідно до визначених додатковою угодою №1 від 23.05.2022 року видів правничої допомоги. Зазначив, що кожен вид підготовки процесуального документу або дії, узгоджено сторонами додаткової угоди №1 від 23.05.2022 року і відповідно до сталої судової практики Верховного Суду, суд не має підстав втручатися у договірні відносини сторін договору про надання правничої допомоги. Вважає, що саме за ініціативою позивача підготовче провадження тривало майже 2 роки, судові засідання відкладалися, розглядалася велика кількість необґрунтованих клопотань позивача. В свою чергу, відповідач належним чином виконував свої процесуальні обов`язки, а понесені судові витрати відповідача підтвердженні належними та допустимими доказами.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача додано акти виконаних робіт, з яких судом встановлено наступне.

Згідно акту виконаних робіт №1 від 06.06.2022 року адвокат Пронін Ю.О. надав СТОВ «Агрофірма Паліївська» - в особі директора Ніколенка О.В. на виконання п.4.3. Договору про надання правничої допомоги від 23 травня 2022 р. послуги, а саме: вивчено позовну заяву ОСОБА_1 до Клієнта з додатками, проаналізовано документи наявні у Клієнта щодо спірних відносин, проведено аналіз судової практики у спірних відносинах, складено відзив на позовну заяву, який подано до суду 06.06.2022 року, вартість згідно договору - 4000,00 грн., забезпечено участь у судовому засіданні Маловисківського районного суду Кіровоградської області 06.06.2022 року, вартість згідно договору - 2000,00 грн. Для забезпечення участі у судовому засіданні Маловисківського районного суду Кіровоградської області 06.06.2022 року, Адвокатом здійснено виїзд на власному автомобілі Mitsubishi Galant НОМЕР_3 . Згідно договору відшкодуванню підлягає 819,00 грн., виходячи з наступного розрахунку: відстань в обидва боки 126 км х 6,50 грн. за один кілометр. До сплати підлягає 6000 грн. за правничу допомогу, 819 грн. в якості компенсації адвоката за виїзд на власному авто.

Згідно актів виконаних робіт №2 від 04.07.2022 року, №3 від 22.07.2022, №4 від 08.12.2022 року, №7 від 24.01.2023 року, №8 від 09.05.2023 року, №9 від 24.05.2023 року, №10 від 17.07.2023 року, №11 від 09.08.2023 року, №12 від 29.11.2023 року, №13 від 09.04.2024 року, адвокат Пронін Ю.О. надав СТОВ «Агрофірма Паліївська» в особі директора ОСОБА_7 на виконання п.4.3. Договору про надання правничої допомоги від 23 травня 2022 р. послуги, а саме: забезпечено участь у судових засіданнях Маловисківського районного суду Кіровоградської області 04.07.2022, 22.07.2022, 30.08.2022, 24.01.2023, 09.05.2023, 17.05.2023, 24.05.2023, 17.07.2023, 09.08.2023, 29.11.2023, 11.03.2024, 09.04.2024 року, вартість одного судового засідання згідно договору - 2000,00 грн. Адвокатом здійснено виїзд на власному автомобілі Mitsubishi Galant НОМЕР_3 . Згідно договору відшкодуванню підлягає 819,00 грн. До сплати підлягає 24000 грн. за правничу допомогу, 9828 грн. в якості компенсації адвоката за виїзд на власному авто.

Згідно актів виконаних робіт №5 від 29.09.2022 року та №6 від 08.12.2022 року адвокат Пронін Ю.О. надав СТОВ «Агрофірма Паліївська» в особі директора ОСОБА_7 на виконання п.4.3. Договору про надання правничої допомоги від 23 травня 2022 р. послуги, а саме: підготовка заяви про направлення витребуваних доказів від 28.09.2022 року, вартість згідно договору -1000,00 грн, підготовка заяви про витребування доказів від 16.11.2022 року, вартість згідно договору - 1000,00 грн, забезпечено участь у судових засіданнях Маловисківського районного суду Кіровоградської області 09.05.2023, 07.12.2022 року, вартість згідно договору, вартість одного судового засідання 2000,00 грн. До сплати підлягає 6000 грн. за правничу допомогу, 1638 грн. в якості компенсації адвоката за виїзд на власному авто. Загальний розмір понесених витрат становить 48285,00 грн.

Платіжними інструкціями № 388 від 29.06.2022 року (6000,00 грн), №432 від 29.08.2022 року (6457,00 грн), №573 від 17.11.2024 року (6638,00 грн), №744 від 28.12.2022 року (8819,00 грн), № 586 від 02.03.2023 року (7819,00 грн), №875 від 15.09.2023 року (5638,00 грн), №878 від 18.09.2024 року у (8457,00 грн) та від 11.04.2024 року (5487,00 грн), підтверджується оплата Відповідачем послуг адвоката, перелік яких наводиться в акті та розрахунку вартості наданих послуг, на загальну суму 48285,00 грн.

Відповідно до додаткової угоди №1 до Договору про надання правничої допомоги від 23.05.2022 року укладеної між адвокатом Проніним Ю.О. та СТОВ «Агрофірма Паліївська», вбачається, що сторони визначили наступні розміри оплати гонорару адвоката у справі обумовлений у п.1.1 Договору про надання правничої допомоги від 23.05.2022 року, а саме: вивчення позовної з додатками, аналіз документів наявних у Клієнта, аналіз судової практики у спірних відносинах, складення відзиву на позовну заяву - 4000,00 грн. участь у судовому засіданні Маловисківського районного суду Кіровоградської області - 2000,00 грн. за кожне судове засідання; участь у судовому засіданні у м. Кропивницькому (апеляційний суд чи розгляд справи у режимі відеоконференції) - 1500,00 грн., за кожне судове засідання; складання процесуальних документів (заяви, клопотання) - 1000,00 грн. за кожний документ, ознайомлення з матеріалами справи - 1000,00 грн. складання заперечень на відповідь на відзив - 1500.00 грн.

Сплата гонорару передбаченого п.1 даної Додаткової угоди, відбувається протягом 10 днів з моменту підписання акту виконаних робіт за певний вид правничої допомоги, шляхом перерахування на рахунок або готівкою. Після отримання позитивного для Клієнта рішення у справі передбаченій п.1.1 Договору про надання правової допомоги від 23 травня 2022р., Клієнт сплачує Адвокату гонорар успіху в розмірі 5000,00грн. Виїзд Адвоката на власному транспорті до Маловисківського районного суду Кіровоградської області - відшкодовується Адвокату за рахунок Клієнта з розрахунку 6,50 грн за один кілометр шляху. Обрахунок здійснюється шляхом відображення у акті виконаних робіт. Клієнт має право на їх відшкодування цих витрат, відповідно до ст.138 ЦПК України.

За принципом змагальності саме на іншу сторону покладено обов`язок надати обґрунтування щодо наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Що узгоджується з практикою Верховного Суду України викладену у постановах від 31 липня 2024 року у справі № 921/403/22, від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19, від 19 лютого 2020 року, від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19 від 22 листопада 2019 року у справі № 902/347/18, від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 08 лютого 2022 року у справі № 910/17343/20, від 22 серпня 2022 року у справі № 760/16992/19, від 19 січня 2023 року у справі № 824/16/22, від 11 квітня 2024 року у справі № 545/1103/20.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Пузир В.О. подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому просив відмовити у задоволенні вимоги СТОВ «Агрофірма Паліївська» про стягнення з ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 48285,00 грн в повному обсязі. На обґрунтування клопотання зазначив, що Відповідачем при поданні відзиву на позовну заяву від 30.05.2022 в порушення вимог пункту 8 частини 3 статті 178 ЦПК України не зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті. Враховуючи відсутність у матеріалах справи попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, понесених СТОВ «Агрофірма Паліївська», заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу відшкодуванню на користь останнього не підлягає. Крім того, до заяви про стягнення судових витрати відповідачем додано акти виконаних робіт. Так, згідно зі змістом кожного із вказаних актів, адвокатом Проніним Ю.О. надано правничу допомогу у вигляді забезпечення участі у судовому засіданні Маловисківського районного суду Кіровоградської області, вартість якої згідно договору про надання правничої допомоги становить 2000 грн. за одне засідання. При цьому, у судових засіданнях у справі № 394/284/22 уповноваженим представником Відповідача адвокатом Проніним Ю.О. жодних змістовних пояснень по суті спору не надавались, що свідчить про не співмірність розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з актами виконаних робіт, для забезпечення участі у судових засіданнях у даній справі представником Відповідача здійснено виїзд на власному автомобілі Mitsubishi Galant НОМЕР_3 , сума витрат складає 819 грн за одне засідання. Водночас, матеріали справи № 392/284/22 не містять жодних належних та допустимих доказів, якими підтверджується реальність понесення таких витрат на виїзд адвоката до суду на власному автомобілі та які безпосередньо стосуються участі уповноваженого представника Відповідача адвоката Проніна Ю.О. в судових засіданнях та пов`язані з явкою в судове засідання. Також Відповідачем до заяви про стягнення судових витрат не надано доказів того, що адвокатом здійснено виїзд саме на вищевказаному автомобілі та не наведено обґрунтування вартості поїздки в розмірі 6,50 грн за один кілометр. Як і не додано свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та відповідних документів, які підтверджують розмір витрат на пально-мастильні матеріали, з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу.

Вважає, що вказані обставини позбавляють можливості, як Позивача, так і суд встановити реальність такої суми, яка нібито повинна бути стягнута з Сокуренка М.І. також відповідачем не надано доказів на підтвердження понесених транспортних витрат адвоката для прибуття до м. Мала Виска і у зворотному напрямку. Крім того, між робочим місцем адвоката Проніна Ю.О. (м. Кропивницький) та місцем розташування Маловисківського районного суду Кіровоградської області (м. Мала Виска) наявне міжміське сполучення транспортом громадського користування, що свідчить про наявну можливість представника Відповідача скористатись ним з метою проїзду до міста Мала Виска та у зворотному напрямку.

Окрім того, актом виконаних робіт № 1 від 06.06.2022 визначено, що на виконання договору про надання правничої допомоги адвокатом Проніним Ю.О. вивчено позовну заяву ОСОБА_1 з додатками, проведено аналіз судової практики у спірних відносинах, складено відзив на позовну заяву від 06.06.2022. При цьому, підготовка стороною Відповідача відзиву на позовну заяву не передбачала зібрання обсягу доказів чи докладання інших зусиль адвоката при наданні професійної правничої допомоги адвоката Відповідача. Аналіз судової практики та складання відзиву на позовну заяву за своєю юридичною сутністю є однією взаємопов`язаною дією, оскільки результатом аналізу практики судів є саме підготовка до формування остаточної позиції у справі.

Вважає, що надання СТОВ «Агрофірма Паліївська» такої послуги як аналіз судової практики при наданні правової допомоги не є доцільною та необхідною, через що заявлені витрати за цим видом послуг в розмірі 4000,00 грн. є завищеними та такими, що суперечать принципу розумності.

А саме, відповідно до пункту 1 акту № 5 від 29.09.2022 адвокатом надано правничу допомогу у справі № 392/284/22, а саме здійснено підготовку заяви про направлення витребуваних доказів від 28.09.2022, вартість якої згідно договору складає 1000,00 грн. Згідно з актом виконаних робіт № 6 від 08.12.2022, адвокатом Проніним Ю.О. надано послугу у вигляді підготовки заяви про витребування доказів від 16.11.2022, вартість якої 1000,00 грн. Вважає, що вказані заяви за своїм змістом не є юридично складною, а час на їх підготовку є незначним, що свідчить про необґрунтованість заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу. На підставі вищевикладеного, зазначив, що виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, сума витрат на професійну правничу допомогу, яка заявлена Відповідачем до стягнення є завищеною, недоведеною, та неспівмірною із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг.

При цьому посилався на висновки Верховного Суду викладених у постановах від 30.09.2020 року у справі №379/1418/18, від 02.06.2021 у справі №379/1437/18, від 14.09.2022 року у справі №509/3250/20, від 25.01.2023 року у справі №127/20555/20 у постанові ВПВС у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, висновками ОПВС у справі №922/445/19, ВПВС у справі 755/9215/15-ц, №915/606/21.

Представник відповідача СТОВ «Агрофірма Паліївська» адвокат Пронін Ю.О., не погоджуючись з клопотанням представника позивача про зменшення суми витрат на оплату правничої допомоги, подав заперечення про зменшення судових витрат, в яких зазначив, що доводи представника позивача щодо не співмірності витрат на забезпечення участі у судовому засіданні є необґрунтованими, адже адвокат забезпечив явку у судове засідання та підтримував позицію відповідача у них. Вартість представлення інтересів була врегульована адвокатом та відповідачем і суд немає підстав для втручання у договірні відносини сторін.

Щодо доводів підтвердження витрат на прибуття у судове засідання зазначив, що доказом прибуття у судове засідання є участь адвоката у ньому. Робоче місце адвоката знаходиться у м. Кропивницькому, вул. Покровська,73. Згідно карти «Гугл», відстань між офісом адвоката та судом складає 126 км, в обидва боки, вказана відстань представником позивача не спростовується та розрахунку не надано, що свідчить про безпідставність його позиції. Крім того, додав копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу MITSUBISHI, державний номер НОМЕР_3 , який належить йому на праві приватної власності.

Щодо витрат на складання відзиву, зазначив, що відзив було складено, в результаті аналізу позовної заяви, наявних доказів, чинного законодавства та судової практики у спірних відносинах, відзив долучено до справи, відповідач підписав акт виконаних робіт та оплатив договірну ціну за складання відповідного документу, а отже витрати за складання відзиву підлягають стягненню з позивача. Також вважає, необґрунтованою позицію щодо заяви про направлення витребуваних доказів та заяви про витребування доказів, оскільки адвокатом витрачено час на підготовку цих заяв. Формулювання позивача про юридично нескладний характер складання цих документів є безпідставним, адже законодавець не розділяє підготовку процесуальних документів за рівнями складності їх підготовки. На підставі чого просив задовольнити заяву про стягнення судових витрат.

Щодо доводів представника позивача, що витрати понесені відповідачем СТОВ «Агрофірма Паліївська» на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню, оскільки представником відповідача у відзиві не зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті, суд зазначає наступне.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц).

Водночас, аналіз частини 2 статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо частини 2 статті 134 ЦПК України містяться у постановах Верховного Суду від 08.04.2021 року у справі № 161/20630/18, від 12 грудня 2019 року у справі № 922/1897/18, від 24 грудня 2019 року у справі № 909/359/19, від 13 лютого 2020 року у справі № 911/2686/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 910/16223/18, від 21 травня 2020 року у справі № 922/2167/19, від 10 грудня 2020 року у справі № 922/3812/19.

Представник відповідача адвокат Пронін Ю.О. у відзиві на позовну заяву повідомив, що 23.05.2022 року СТОВ «Агрофірма Паліївська» уклало з ним договір правничої допомоги, документи щодо обсягів правничої допомоги та їх вартість, будуть надані після їх оформлення та відповідної сплати. До закінчення судових дебатів подав заяву про стягнення з позивача витрат на професійно правничу допомогу та докази на підтвердження наданих послуг та їх оплати відповідачем, а саме: договір про надання правничої допомоги від 23.05.2022 року, додаткова угода №1 до Договору про надання правничої допомоги від 23.05.2022 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги б/н від 23.05.2022 року, акт виконаних робіт №1, від 06.06.2022 року, рахунок фактура №1 від 06.06.2022 року, акт виконаних робіт №2 від 04.07.2022 року, рахунок - фактура №2 від 04.07.2022 року, акт виконаних робіт №3 від 22.07.2022 року, рахунок фактура №3 від 22.07.2022 року акт виконаних робіт №4 від 30.08.2022 року, рахунок фактура №4 від 30.08.2022 року, акт виконаних робіт №5 від 29.09.2022 року, рахунок фактура №5 від 29.09.2022 року, акт виконаних робіт №6 від 08.12.2022 року, рахунок фактура №6 від 08.12.2022 року акт виконаних робіт № 7 від 24.01.2023 року, рахунок фактура №7 від 24.01.2023 року, акт виконаних робіт №8 від 09.05.2023 року, рахунок фактура №8 від 09.05.2023 року, акт виконаних робіт №9 від 24.05.2023 року, рахунок фактура №9 від 24.05.2023 року акт виконаних робіт №10 від 17.07.2023 року, рахунок фактура №10 від 17.07.2023 року, акт виконаних робіт № 11 від 09.08.2023 року, рахунок фактура №11 від 09.08.2023 року, акт виконаних робіт № 12, від 29.11.2023 року, рахунок фактура №12 від 29.11.2023 року, акт виконаних робіт № 13 від 09.04.2023 року, рахунки-фактура №13 від 09.04.2024 року, платіжне доручення №388 від 29.06.2022 року, платіжна інструкція №432 від 29.08.2022 року, платіжна інструкція №573 від 17.11.2022 року, платіжна інструкція №744 від 28.12.2022 року, платіжна інструкція №586 від 02.03.2023 року, платіжна інструкція №878 від 18.09.2023 року, платіжна інструкція №875 від 15.09.2023 року, платіжна інструкція за правничу допомогу згідно рахунку №12 від 29.11.2023 року.

На підставі вищевикладеного, суд не погоджується з доводами представника позивача, що витрати понесені відповідачем СТОВ «Агрофірма Паліївська» на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню, оскільки представником відповідача зроблено відповідну заяву у відзиві на позовну заяву та подано докази до закінчення судових дебатів у справі. Крім того, у разі неподання попереднього розрахунку судових витрат, у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Щодо відшкодування позивачу транспортних витрат в розмірі 12285,00 грн., суд враховує наступне.

Відповідно до положень статті 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Верховний Суд у постанові від 14 вересня 2022 року у справі № 509/6250/20 (провадження № 61-5923св22) зазначив, що сторона, яка не є суб`єктом владних повноважень і на користь якої ухвалене судове рішення, має право на компенсацію здійснених нею та підтверджених документально витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, які не можуть перевищувати встановлені законодавством, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 та Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59.

Водночас вищевказані нормативно-правові акти органів виконавчої влади передбачають можливість відшкодування витрат на проїзд в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі), або ж витрат на пально-мастильні матеріали, які відшкодовуються з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу відповідно до затвердженого маршруту.

Отже, вирішуючи питання про відшкодування витрат стороні, пов`язаних із прибуттям до суду, необхідно виходити з конкретних обставин справи, зважаючи на вид транспорту, яким скористалась особа, а також документи, подані нею на підтвердження здійснення цих витрат. Якщо на підтвердження здійснених стороною витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, подано документи щодо проїзду транспортом загального користування, то такі витрати повинні бути відшкодовані у розмірі вартості квитка, з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством. Такі витрати також можуть бути відшкодовані у розмірі витрат на пально-мастильні матеріали, з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу, якщо вони підтверджені документально.

Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті затверджено наказом Міністерства транспорту України від 10 лютого 1998 року № 43 і призначені для планування потреби підприємств, організацій та установ в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива.

Верховний Суд в додатковій постанові від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19 зазначив, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи. Натомість положеннями п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Такий правовий висновок зазначений у постановах ОП КГС ВС від 03 листопада 2023 року у справі № 914/2355/21, ОП КГС ВС від 22 січня 2021 у справі № 925/1137/19, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, КГС ВС від 09 квітня 2024 року у справі № 910/8089/23, від 09 квітня 2024 року у справі № 910/6316/23, від 02 квітня 2024 року у справі № 922/1163/23, КЦС ВС від 06 червня 2024 року у справі № 638/6000/22, від 05 липня 2023 року у справі № 759/24141/19.

Крім того, суд враховує, що беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта, відтак, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.

Отже, участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.

Такі етапи представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому паралельно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час.

З огляду на це такі стадії, як прибуття до суду чи іншої установ та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта.

З урахуванням наведеного час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.

Так, з матеріалів справи, для підтвердження понесення витрат, пов`язаних із прибуттям представника відповідача у судові засідання, останнім надано акти виконаних робіт, рахунки фактури, платіжні інструкції та копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. При цьому, вказані документи не підтверджують понесення заявлених витрат, оскільки доказів про те, що ці витрати відповідач поніс саме у зв`язку із прибуттям його представника до Маловисківського районного суду Кіровоградської області, ним не надано, як і не надано інших підтверджуючих документів щодо транспортних витрат.

Крім того, представником відповідача не зазначено та не доведено, необхідність його прибуття у судові засідання безпосередньо до Маловисківського районного суду Кіровоградської області на власному транспортному засобі, а не на транспорті загального користування, окрім власного автомобіля, також, представником відповідача не доведено та не зазначено, чому він не скористався правом передбаченим ст. 212 ЦПК України, тобто брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду.

За викладених обставин суд вважає, доводи представника відповідача не належними та не достатньо обґрунтованими, а вимоги про відшкодування позивачем транспортних витрат в розмірі 12285,00 грн. такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо іншої частини витрат відповідача про стягнення правничої допомоги у розмірі 36000 грн. суд зазначає наступне.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Так, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Отже, виходячи із вимог п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України), витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року).

Разом з тим, беручи до уваги, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №775/9215/15ц), суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (пункт 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22), (пункт 6.41 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20.

Крім того, Верховний Суд у постановах від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18 вказав, що якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірним зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (висновки Верховного Суду у постановах від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19)

Судом досліджено надані представником відповідача докази, а саме: додаткова угода, акти виконаних робіт, рахунки-фактури, платіжні доручення.

Сукупність наданих доказів є достатньою та вказує на доведеність витрат ТОВ «Агрофірма Паліївська» на професійну правничу допомогу, що становлять 36000 грн.

Крім того, сторона позивача скористалась правом на заперечення щодо стягнення судових витрат, де вказували на необхідність врахування критерію співмірності.

Так, з огляду на наявність заперечень відповідача проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, враховуючи суб`єктний склад справи, суд дійшов висновку, що визначений розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, обставинам справи, її складності, необхідних процесуальних дій сторони, тому вимоги позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню на суму 20000 грн., що відповідатиме вищезгаданим критеріям.

Вказане узгоджується з висновками ВП ВС від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, КГС ВС від 11 квітня 2024 року у справі № 910/11136/23, від 12 грудня 2023 року у справі № 922/4812/21, від 27 вересня 2023 року у справі № 903/657/22, постанов КЦС ВС від 17 квітня 2024 року у справі № 570/3319/22, від 19 червня 2024 року у справі № 343/2085/21.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 263-265, 270, 354-356, ст.158 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Паліївська» про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати - залишити без задоволення.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь СТОВ «Агрофірма «Паліївська» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору віднести на рахунок позивача.

Повний текст рішення складено 23.12.2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Паліївська", , місцезнаходження: вул. Шкільна, буд.9, с. Паліївка, Новоукраїнський район, Кіровоградська область.

Суддя Альона Володимирівна Бадердінова