КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/4554/24
Провадження № 2/488/1845/24
РІШЕННЯ

Іменем України

25.12.2024 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду міста Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши в письмовому провадженні цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Корабельного районного суду міста Миколаєва з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), платника аліментів, щомісячно, з дня подачі позову до суду і до закінчення навчання або досягнення дитиною 23 років.

В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона та відповідач по справі є батьками повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказала, що повнолітній син наразі навчається за кордоном в республіці Польща в м. Щецин в Політехнічному морському університеті на очному відділенні та потребує матеріальної допомоги, вважає, що відповідач має можливість надавати таку допомогу.

На підставі зазначеного звернулася до суду.

Ухвалою суду від 10.10.2024 року провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Одночасно запропоновано відповідачу у 5 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва, заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та у 15 денний строк відзив на позов і клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Копію ухвали надіслано сторонам.

21.10.2024 року представником відповідача до суду надано заперечення щодо розгляду справи без виклику сторін.

23.10.2024 року ухвалою суду заяву представника відповідача про розгляд справи з викликом сторін, залишено без задоволення.

29.10.2024 року на адресу суду від представника відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги не визнав.

Відзив обґрунтував тим, що позивачем не доведено наявності фактів, які надають право стягувати з відповідача аліменти на її користь у зв`язку з продовженням навчання повнолітнього сина, який не проживає разом із позивачем, також позивачем не надано до суду будь-якого доказу на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітнього сина потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з продовженням навчання: понесення витрат на оплату проживання, проїзду, харчування.

Відповідач також зазначив, що на його утриманні перебуває його родина, а також ним щомісячно сплачуються аліменти на утримання їх з позивачем понолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу).

Щодо посилання позивача на оплату курсів з польської мови в розмірі 19523,88 грн. зазначив, що позивач фактично просить суд стягнути додаткові витрати на повнолітню дитину. Сімейний кодекс України передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги лише у спосіб сплати аліментів та не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дитину у виді стягнення частини витрат на оплату навчання.

Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги позиції позивача та відповідача, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач та відповідач по справі знаходилися у зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу мають двох повнолітніх синів.

До досягнення дітьми повноліття відповідач справно сплачував аліменти на користь позивача на утримання синів в розмірі 1/3 частини, відповідно до судового наказу від 07.08.2020 року справа № 488/2381/20.

На теперішній час в провадженні Корабельного відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві перебуває виконавче провадження №72376428 з примусового виконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва у справі №488/632/23 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2 , який продовжує навчання у Політехнічному морському університеті у м. Щецині, Республіка Польща, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку починаючи з 20.03.2023 року і до закінчення терміну навчання - 30.06.2026 року, але не більше ніж до досягнення ним 23 років.

Повнолітній син позивача та відповідача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2024 року навчається за кордоном в республіці Польща в м. Щецин в Політехнічному морському університеті на очному відділенні, що підтверджується наявними документами в матеріалах справи.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформовану 10.03.2023 року відносно ОСОБА_2 , відповідачу на праві власності належить лише квартира в Київській області, с. Софіївська-Борщагівка, яка була придбана в 2021 році. Квартира, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , придбана у 2005 році та є спільним майном подружжя з ОСОБА_1 . Підтвердженням цього є інформація з ДРРП на нерухоме майно сформована 11.10.2024 року щодо ОСОБА_1 , відповідно до якої їй на праві власності з 20.08.2014 року належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 . 1/4 частка квартира, яка знаходиться у АДРЕСА_2 належить відповідачу з 2003 року в порядку приватизації на підставі свідоцтва про право власності.

Таким чином, матеріальний стан відповідача з 2021 року та станом на цей час не збільшився та не покращився. Відповідач не набув у власність додаткове нерухоме чи рухоме майно, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. А тому, позивачкою, як стягувачем аліментів, не доведені витрати відповідача - платника аліментів, на придбання нерухомого чи нерухомого майна.

В порядку ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Однак, на підтвердження заявлених позовних вимог позивачкою не надано належних та достатніх доказів.

Відповідно до ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

В порядку ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як встановлюють ч. 1 та ч. 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).

При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.

Згідно з статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Так, відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази повинні бути належні, допустимі та достовірні.

Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Так, Верховним Судом винесено постанову від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17 (провадження № 61- 350св17), в якій викладено наступну правову позицію: встановивши, що повнолітні діти відповідача перебувають на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не врахували, що позивачі не довели існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є їх процесуальним обов`язком, не надали будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо). Отже, не надання будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо) може стати підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Подаючи до суду позовну заяву, позивач не довела наявність фактів, які надають право стягувати аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина, зокрема доказів на підтвердження існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі - понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.09.2022 року за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть, у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулося у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 274-275, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення суду в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повне найменування сторін по справі:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 )

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 )

Суддя Я.А. Чернявська