ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6988/24 Справа № 207/5860/23 Головуючий у першій інстанції: Юрченко І. М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 квітня 2024 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 12 листопада 2021 року підписав анкету-заяву б/н про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», після чого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитний рахунок, який в подальшому було збільшено до 26000,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором станом на 17 жовтня 2023 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 31531,70 грн. 70 коп., яка складається з наступного: 24954,82 грн заборгованість за тілом кредиту, 6576,88 грн заборгованість за простроченими відсотками. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість у загальному розмірі 31531,70 грн.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 квітня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України, в редакції, що діяла на час відкриття апеляційного провадження, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За положеннями вказаної вище норми у редакції Закону №3831-IX від 19.06.2024, що діє на час розгляду справи, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, пунктом другим Розділу II Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах від 19 червня 2024 року №3831-IX, який набрав чинності 19.07.2024, установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 31531,70 грн, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу банку залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено, що на підтвердження позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано копію заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 12.11.2021 року, за змістом якої сторони погодили, зокрема, основні умови кредитування відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом, що не може перевищувати 20000,00 грн, для карт Універсальна, строком кредитування 12 місяців з пролонгацією, процентною ставкою для карт Універсальна на рівні 42,0% річних (а.с. 11-22).

Згідно виписки з особового рахунку за період з 12.11.2021-20.10.2023 ОСОБА_1 надано платіжні засоби (банківські картки) АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 . Станом на 08 квітня 2022 року заборгованість була погашена відповідачем у повному обсязі, на картковому рахунку № НОМЕР_1 був баланс 1,00 грн (а.с.8).

14 лютого 2023 року у період з 18.58 год. до 19.03 год. з банківської картки № НОМЕР_1 було здійснено три транзакції на загальну суму 24959,96 грн, а саме:

9000,00 грн (+ комісія 359,96 грн) - оплата на ігрових сайтах Upme*Cosmolot.ua, Kyiv;

9000,00 грн (+ комісія 360,00 грн) - оплата на ігрових сайтах Cosmolot.ua, Kyiv;

6000,00 грн (+ комісія 240,00 грн) - оплата на ігрових сайтах Upme*Cosmolot.ua, Kyiv (а.с.8, 50).

Згідно змісту відзиву на позовну заяву, відповідач у листопаді 2021 року я відкрив в АТ КБ «ПриватБанк» картковий рахунок для отримання заробітної плати. Разом з цим, на пропозицію банківських працівників, він отримав кредитну банківську картку № НОМЕР_2 , кредитний ліміт якої становить 25000,00 грн.

Однак, 14.02.2023 року у період з 18.58 год. до 19.03 год. через мобільний додаток «Приват 24» він отримав повідомлення, що з його кредитної банківської картки № НОМЕР_2 було здійснено переказ грошових коштів на суму 24959,96 грн.

Вранці 15.02.2023 року відповідач звернувся до відділення АТ КБ "ПриватБанк" у м.Кам`янське Дніпропетровської області з письмовою заявою щодо проведення перевірки по факту викрадання грошових коштів з його кредитної картки. Співробітник служби безпеки банку, перевіривши проведення транзакцій по рахунку, встановив, що переказ грошових коштів з кредитної картки відбувся на банківську карту № НОМЕР_1 та здійснювався на території Київської області через мобільний додаток "Приват24" на пристрої марки "Samsung" (а.с. 51-53).

Установлено, що 15 лютого 2023 року відповідач звернувся до відділення поліції №2 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області з приводу крадіжки з його банківської картки грошових коштів на загальну суму 24959,96 грн, у зв`язку з чим 15.02.2023 було зареєстроване кримінальне провадження №0000137 у Єдиному реєстрі досудового розслідування за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (а.с. 49, 54).

Також, ОСОБА_1 звертався до АТ КБ «ПриватБанк» з письмовою заявою від 20.02.2023 щодо проведення перевірки по факту викрадання грошових коштів з його кредитної картки (а.с. 45-46, 47-48).

Згідно листа відділення поліції №2 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 12 березня 2024 року, у ВП №2 Кам`янського РУП проводиться досудове розслідування по матеріалам кримінального провадження №0000137, яке було зареєстровано до Єдиного реєстру досудового розслідування 15 лютого 2023 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Станом на 12 березня 2024 року будь-кому про підозру не повідомлено, особу правопорушника не встановлено, досудове розслідування триває (а.с. 109-110).

Листом АТ КБ «ПриватБанк» від 20 лютого 2023 року надано відповідь ОСОБА_1 про відмову у поверненні коштів, що були списані 14 лютого 2023 року, з посиланням на те, що переказ коштів можливо здійснити лише за допомогою використання його фінансового телефону та іншої особистої інформації (а.с.62-63).

Також встановлено, що кредитною карткою відповідач майже не користувався, лише 08.04.2022 року він випадково розрахувався в магазині кредитною карткою замість зарплатної, адже переплутав картки в за стосунку PayPal; виявивши це, він одразу поповнив на таку ж суму кредитну картку. Даний факт підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.7) та випискою з особового рахунку за період з 12.11.2021 року по 20.10.2023 рік (а.с.8), в яких відображено, що дійсно 08.04.2022 з кредитної карти було списано 520,15 грн. та того ж дня кредитна карта була поповнена на суму 521,15 грн.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що в разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (тут і надалі в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

За положеннями вказаної вище статті, електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

Держателем електронного платіжного засобу - є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункті 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який був чинним по 01.08.2022 року, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Пунктом 14.16 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Згідно з пунктом 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 №164 (далі - Положення №164), визначено, зокрема, що користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Відповідно до підпункту 5 пункту 138 розділу VІI Положення №164, емітент зобов`язаний повідомляти користувача про виконання операцій з використанням платіжного інструменту.

Згідно з пунктом 140 розділу VII Положення №164, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

За змістом пункту 141 вказаного вище Положення №164, емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення).

Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди) (п. 143 Положення №164).

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15, постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі №577/4224/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19, від 29 серпня 2022 року у справі №532/1349/19, від 31 липня 2024 року у справі №953/5904/22.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що ОСОБА_1 15 лютого 2023 року негайно звернувся до відділення АТ КБ «ПриватБанк» та повідомив про платіжні операції 14.02.2023 року на загальну суму 24959,96 грн, які ним не виконувалися; враховуючи також, що у цей же день відповідач звернувся з відповідною заявою про вчинення злочину до правоохоронних органів, у зв`язку з чим 15.02.2023 було зареєстроване кримінальне провадження за №0000137; приймаючи до уваги, що банком не представлено суду будь-яких належних та допустимих доказів факту сприяння (діями чи бездіяльністю) ОСОБА_1 втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 24954,82 грн, яке фактично позичальником не використовувалось, а також нарахованих на цю суму прострочених відсотків у розмірі 6576,88 грн.

Посилання апелянта на те, що відповідач або ж самостійно використав кредитні кошти в онлайн-казино, або розголосив персональні дані (реквізити) банківської картки іншим особам, є припущеннями позивача та не підтверджується жодними доказами.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 26 грудня 2024 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова