Справа № 523/7387/21
Провадження №2/523/1398/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання Березніченко В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 м. Одеси, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №523/16287/21, за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Штогріна Олександра Іванівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

12.04.2021 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Штогріна Олександра Іванівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності, яким просить:

- визнати недійсним Договір купівлі-продажу від 25.05.2011 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Штогріною О.І., зареєстрований за реєстровим №396 квартири АДРЕСА_1 РНМ 30059735;

- скасувати в Реєстрі права власності на нерухоме майно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права спільної часткової власності за ОСОБА_2 (ін.н. НОМЕР_1 ) на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 РИМ 30059735 від 26.05.2011 року, припинивши право спільної часткової власності за ОСОБА_2 (ін.н. НОМЕР_1 ) на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та скасувати в Реєстрі права власності на нерухоме майно рішення державного реєстратора про державку реєстрацію права спільної часткової власності за ОСОБА_1 (ін.н. НОМЕР_2 ) на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 РНМ 30059735 від 26.05.2011 року, припинивши право спільної часткової власності за ОСОБА_1 (ін.н. НОМЕР_1 ) на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 РНМ 30059735.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає що 21 липня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір № GL48N718070_I_4 про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) №ОД14/12/2007/840-К/371 від 03.12.2007 року укладеним між ОСОБА_3 та ВАТ КБ Надра», а також право звернення на предмет застави за договорами: застави цінних паперів №ОД 14/12/2007/840- 3/371 від 03 грудня 2007 року та застави майнових прав по договору купівлі-продажу цінних паперів №ОД14/12/2007/840-3МП/371 від 03.12.2007 року, відповідно до яких, в якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, ОСОБА_3 передала в заставу ПАТ «Комерційний банк «Надра» майнові права. 03.12.2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ «КБ «Надра» укладено кредитний договір № ОД14/12/2007/840-К/371, предметом якого є отримання ОСОБА_3 коштів у сумі 80886 доларів США 36 центи, з цільовим призначенням: «придбання цінних паперів - облігації у без документарній формі випуску у кількості 7955 штук, емітованих ТОВ «Сіріус» з номінальною вартістю кожної облігації 35,55 грн., з метою фінансування будівництва житлової нерухомості, згідно Договору купівлі-продажу цінних паперів №Б-807/03 від 05 листопада 2007 року, що укладений між ОСОБА_3 та продавцем цінних паперів ТОВ «Паралелі», та Договору про участь у фінансуванні будівництва житлового будинку №3к61.5п.9с від 05.11.2007 року, що укладений між Позичальником та ТОВ «Сіріус», на підставі якого ОСОБА_3 передається об`єкт фінансування, розташований за адресою: АДРЕСА_3 поверх 5. В подальшому ОСОБА_3 та ВАТ КБ «НАДРА» укладено договори застави цінних паперів № ОД14/12/2007/840-3/371 від 03 грудня 2007 року та застави майнових прав по договору купівлі-продажу цінних паперів № ОД14/12/2007/840-3МП/371 від 03.12.2007 року, відповідно до яких, в якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, ОСОБА_3 передала в заставу ПАТ «Комерційний банк «Надра» майнові права. Відповідно до п.п.4.1, 4.2 Договору про участь у фінансуванні будівництва житлового будинку №3к61.5п.9с від 05.11.2007 року визначено, що передача Квартири у власність здійснюється по закінченню будівництва, прийняття Об`єкта в експлуатацію та шляхом підписання акту про розрахунок або іншим способом, передбаченим Інформацією про випуск облігацій, але за умови повного виконання Стороною 2 (боржником) своїх зобов`язань .Пунктом 2.1.3 Кредитного договору № ОД14/12/2007/840-К/371 від 03 грудня 2007 року встановлено, що протягом 3-х робочих днів, з моменту повідомлення позичальника про факт реєстрації прав власності на нерухоме майно, у порядку передбаченому законодавством, діючому на момент реєстрації, але не пізніше 30 днів з моменту здійснення операцій по списанню цінних паперів, зазначених у п. 1.2 цього Договору, з рахунку, відкритому у ВАТ НАДРА», з метою погашення цінних паперів в обмін на документ, що підтверджує право власності ОСОБА_3 на нерухоме майно, нотаріально оформлений Договір іпотеки нерухомості, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 7 верх 5, загальною площею 79,55 метрів квадратних, яка складається з 3-х кімнат. Станом на 21.07.2020 року ОСОБА_3 свої зобов`язання, що витікають за вказаним Кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим заборгованість складає 877105,75 грн. Заочним рішенням Суворовського районного суду міста Одеси №2-912/11 від 14.04.2011 року солідарно стягнуто у тому числі з боржника на користь Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра», заборгованість за кредитним договором № ОД14/12/2007/840-К/371 від 03.12.2007року у розмірі 877105,75 грн., яка складається з: основного боргу по кредиту - 79477,24 долара США, еквівалентно 628521,91 грн; заборгованості по відсотках -19529,44 долара США, еквівалентно 154442,72 грн; суми пені - 3815,60 доларів США, еквівалентно 30174,53 грн; суми штрафу - 8088,64 долара США, еквівалентно 63966,59 грн., вказане рішення набрало законної сили, але Боржниками не виконується. Як стало відомо з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, незважаючи на невиконання зобов`язань за Кредитним договором, право власності на вказану квартиру було зареєстровано за Боржником та у подальшому відчужено на користь іншої особи, з метою уникнення звернення на предмет інвестування. В порушення умов Кредитного договору, зокрема п.2.1.3, ОСОБА_3 не повідомила Банк про факт реєстрації прав власності на нерухоме майно та не уклала нотаріально оформлений Договір іпотеки нерухомості, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 (будівельна адреса), загальною площею 79,55 метрів квадратних, яка складається з 3-х кімнат. Відповідно до інформації з вищевказаного реєстру ОСОБА_3 оформила право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 (будівельна адреса: АДРЕСА_4 ), на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_3 від 25.03.2010 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради. Потім, 25.05.2011 року на підставі договору купівлі-продажу право власності на квартиру АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Шторгіною О.І., зареєстровано за реєстровим №396. Право власності було зареєстровано в Реєстрі права власності на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.05.2011 року РНМ 30059375. Отже, в ході протиправних дій боржника було перереєстровано право власності на предмет застави без згоди ПАК КБ «Надра», з метою унеможливлення звернення стягнення на предмет застави. Жодних підстав для припинення іпотеки не було. Отже, без згоди заставодержателя, внаслідок недобросовісних дій боржника, було здійснено відчуження, перереєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_6 . Тим самим, на думку позивача, було здійснено порушення прав Кредитора щодо унеможливлення стягнення з боржника грошових коштів шляхом звернення стягнення на майно. Нормативно позов обґрунтовано: ст. 13, ч.1 ст. 202, ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 512, ст. 514, 572, 574, 576, 589, 590, 593, 599, 1049, ч.2 ст. 1050, ст. 1054 ЦК України, ст. 1, 17, 20, 27, 28 Закону України «Про заставу», ч.3 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність», ч.1 ст. 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. 2, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

02.08.2021 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Шевцов А.В., в порядку ст. 178 ЦПК України, подав до суду відзив на позов, яким позов ТОВ «Дніпрофінансгруп» не визнав, просив відмовити у його задоволенні, обґрунтував відзив наступним. ОСОБА_1 , до отримання позовної заяви, нічого не було відомо про наявність будь-яких зобов`язань продавця квартири АДРЕСА_6 чи обтяжень стосовно майна, яке придбавалось у власність. Позивачем не надано жодних відомостей про реєстрацію права застави цінних паперів в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. 25.05.2011, більше ніж через рік після реєстрації права власності, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Штогріною О.І. за реєстровим № 396, згідно з яким ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали по частині квартири АДРЕСА_6 . Під-час укладання угод з нерухомістю нотаріус здійснює перевірку наявності обтяжень нерухомого майна, відповідно сам факт посвідчення договору купівлі-продажу та внесення в реєстр відомостей про перехід права власності свідчить про відсутність обтяжень. Таким чином, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стали законними власниками квартири АДРЕСА_6 , яка з 2011 і по теперішній час перебуває у їхній власності. Виходячи з положень Договору застави майнових прав по Договору купівлі-продажу цінних паперів № ОД14/12/2007/840-ЗМП/371 від 03.12.2007 вбачається, що за цим договором в заставу Банку було передано лише право ОСОБА_3 вимагати від ТОВ «ПАРАЛЕЛІ» виконання умов Договору купівлі-продажу цінних паперів № Б-807/03 від 05.11.2007. Виходячи з положень Договору застави цінних паперів №ОД14/12/2007/840-З/371 від 03.12.2007 вбачається, що в заставу Банку було передано лише належне ОСОБА_3 окреме, індивідуально-визначене майно - цінні папери. Позивач не надає доказів того, що право застави за вказаними договорами було зареєстровано у встановленому законом порядку та набуло чинності для третіх осіб. Предмет застави у даній справі, яким є рухоме майно, було передано на зберігання Заставодержателю та у заставі ВАТ КБ «НАДРА» були саме майнові права на цінні папери та цінні папери, а не майнові права на Квартиру АДРЕСА_6 та сама квартира. Крім того, на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу нерухомості, цінних паперів - предмету застави не існувало, оскільки емітент цінних паперів - ТОВ «СІРІУС» - ліквідоване. Позивач помилково посилається на вказані договори застави, як на обтяження, які унеможливлювали укладення Договору купівлі-продажу іншого майна Квартири АДРЕСА_6 , яка є об`єктом нерухомості. ВАТ КБ «НАДРА» мав право звернути стягнення на цінні папери, як на предмет застави, тим більш ВАТ КБ «НАДРА» було зберігачем предмету застави, а не на Квартиру АДРЕСА_6 , як об`єкт нерухомості. Доказів того, що між Позивачем та ОСОБА_3 у передбаченому законом порядку був укладений договір іпотеки на спірну Квартиру АДРЕСА_6 до суду не надано, а існування застави одного (рухомого) майна не може здійснювати обтяження іншого майна (нерухомого). Отже посилання Позивача на необхідність отримання згоди Заставодержателя стосується лише предмету застави, в даному випадку цінних паперів та не може розповсюджуватись на інше майно Квартиру АДРЕСА_6 , а тому посилання Позивача в цій частині є безпідставними. Належним способом захисту прав Кредитора є саме стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 несплаченого боргу, а не пред`явлення позову до добросовісних набувачів необтяженого майна, якими є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Зважаючи на відсутність відомостей про обтяження та відсутність самого обтяження Відповідач 1 та Відповідач 2, придбаваючи Квартиру АДРЕСА_6 не знали та не могли знати про наявність у ОСОБА_3 будь-яких зобов`язань, відповідно набувачі є добросовісними. Відомості обтяження відсутні не тільки стосовно Квартири АДРЕСА_6 , а й стосовно ОСОБА_3 покупці квартири не є родичами чи близькими знайомими продавця, договір купівлі-продажу був посвідчений нотаріально, є відплатним та право власності Відповідача 1 та Відповідача 2 було зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно, що свідчить про відсутність будь-яких заборон чи обтяжень Квартири АДРЕСА_6 . Виконавчі провадження стосовно ОСОБА_3 не відкривались, відтак доводи Позивача про ухилення від виконання Боржником зобов`язання та продаж майна, на яке могло бути звернено стягнення не знаходять свого підтвердження. Також, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду. Кредитор, щонайпізніше 08.09.2010 року вже був обізнаний з порушенням Боржником умов Кредитного договору та мав можливість звернутися до суду за захистом своїх прав, однак розпорядився на власний розсуд своїми правами. В той же час, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», як правонаступник ПАТ КБ «НАДРА», у даних правовідносинах, несе усі права та обов`язки свого правопопередника.

23.03.2022 року представник ОСОБА_3 адвокат Орловський Б.М., в порядку ст. 178 ЦПК України, подав до суду відзив на позов, яким позов ТОВ «Дніпрофінансгруп» не визнав, просив відмовити у його задоволенні, обґрунтував відзив наступним. ОСОБА_3 не має заборгованості перед позивачем. В день продажу своєї квартири - 25.05.2011р. ОСОБА_3 одразу ж здійснила погашення на рахунок Позичальника ПАО КБ «Надра» заборгованості за кредитом, у розмірі 67 000 (шістдесят сім тисяч) доларів США. Зазначена сума була отримана Позичальником ПАО КБ «Надра» правонаступником якого виступає Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», згідно Квитанції № NL-4 від 25.05.2011р., у якості погашення кредитної заборгованості Відповідача ОСОБА_3 за Кредитним договором № ОД14/12/2007/840-К/371. Оригінал такої квитанції № NL-4 від 25.05.2011р, на суму 67 000 (шістдесят сім тисяч) доларів США наявний у Відповідача ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_3 постійно й до продажу квартири здійснювала за своїми фінансовими можливостями погашення кредиту перед Позичальником ПАО КБ «Надра», а саме наприклад: 10.12.2007 року - на суму 945 доларів СІНА (згідно квитанції № NL-100); 09.01.2008 року - на суму 945 доларів США (згідно квитанції № NL-30); 08.02.2008 року - на суму 945 доларів США (згідно квитанції № NL-6); 12.03.2008 року - на суму 945 доларів США (згідно квитанції № NL-2); 09.04.2008 року - на суму 945 доларів США (згідно квитанції); 08.05.2008 року - на суму 945 доларів США (згідно квитанції № NL-25); 06.06.2008 року - на суму 945 доларів США (згідно квитанції № NL-11); 05.07.2008 року - на суму 945 доларів США (згідно квитанції № NL-5); 08.08.2008 року - на суму 945 доларів США (згідно квитанції № NL-1); 09.09.2008 року - на суму 945 доларів США (згідно квитанції № NL-9); 31.12.2009 року - на суму 200 доларів США (згідно квитанції); 15.10.2009 року - на суму 500 доларів США (згідно квитанції № 1); 30.11.2009 року - на суму 200 доларів США (згідно квитанції № NL-7); 01.02.2010 року - на суму 200 доларів США (згідно квитанції № NL-12); 01.03.2010 року - на суму 200 доларів США (згідно квитанції № 12/01); 24.03.2010 року - на суму 200 доларів США (згідно квитанції № NL-7); 30.07.2010 року - на суму 100 доларів США (згідно квитанції № NL-4); 24.11.2010 року - на суму 100 доларів США (згідно квитанції № NL-2); 10.06.2011 року - на суму 950 доларів США (згідно квитанції № NL-2). ПАО КБ «Надра» насправді врегулював погашення заборгованості ОСОБА_3 за рахунок продажу квартири. Підтвердженням цього може слугувати прийняття ПАО КБ «Надра» у день продажу квартири значної суми для погашення заборгованості - 67 000 (шістдесят сім тисяч) доларів США. Окрім того, ПАО КБ «Надра» до моменту відступлення своїх прав вимог ТОВ Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» - до 21.07.2020р., тобто на протязі 9 років, не пред`являв до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 жодних вимог пре визнання недійсним Договору купівлі-продажу квартири. Зазначене підтверджує відсутність претензій Банку до Відповідачів щодо продажу квартири і попереднє врегулювання Банком питання про отримання у повному обсязі суми від продажу квартири як погашення заборгованості за Кредитним договором. Позивач при поданні цього позову пропустив будь-які строки позовної давності, встановлені ст. 257 Цивільного кодексу України. Квартира, за адресою: АДРЕСА_5 , продаж якої зі згоди Позичальника ПАО КБ «Надра» здійснила Відповідач ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 25.05.2011р., не перебувала у арешті, заставі чи іпотеці, шо підтверджує правомірність самої угоди купівлі-продажу. Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 являються добросовісними набувачами квартири.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 27.04.2021 року позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» - залишено без руху.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 27.04.2021 року заяву позивача ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про забезпечення позову повернуто заявнику.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 31.05.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01.02.2022 року - клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Шевцова Артема Валерійовича про витребування доказів задоволено:

1) витребувано у товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» належним чином посвідчену копію кредитної справи, матеріалів досудової та претензійно-позовної роботи публічного акціонерного товариства комерційний банк «НАДРА» та документів, що були передані від публічного акціонерного товариства комерційний банк «НАДРА» до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», у зв`язку з укладенням Договору №GL48N718070_I_4 про відступлення прав вимоги від 21.07.2020р, в частині відступлення прав вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором № ОД14/12/2007/840-К/371 від 03.12.2007р.;

2) витребувано у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб належним чином посвідчені копії:

- кредитної справи, матеріалів досудової та претензійно-позовної роботи публічного акціонерного товариства комерційний банк «НАДРА» до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», у зв`язку з укладенням Договору №GL48N718070_I_4 про відступлення прав вимоги від 21.07.2020р, в частині відступлення прав вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором № ОД14/12/2007/840-К/371 від 03.12.2007р;

- інформацію/документи щодо історії здійснення платежів за Кредитним договором № ОД14/12/2007/840-К/371 від 03.12.2007р у вигляді виписки, яка формується за рахунками обліку надходження та розподілу платежів, що надійшли для погашення заборгованості,

- виписки по всіх рахунках обліку, відкритих по Кредитному договору № ОД14/12/2007/840-К/371 від 03.12.2007р та /або інших документів, які свідчать про наявність/відсутність заборгованості за даним Кредитним договором;

- інформацію/документи про стан заборгованості за Кредитним договором № ОД14/12/2007/840-К/371 від 03.12.2007р станом на 21.07.2020р (на момент відступлення прав вимоги);

- інформацію/документи (виписки) що відображають операції, здійснені по рахунку у цінних паперах ОСОБА_3 , відкритого у публічному акціонерному товаристві комерційний банк «НАДРА» згідно пункту 3.4. Договору купівлі-продажу цінних паперів № Б-807/03 та згідно п. 2.1.2. Кредитного договору № ОД14/12/2007/840-К/371 від 03.12.2007р, Договору застави цінних паперів № ОД 14/4 2/2007/840-3/371.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01.02.2022 року - клопотання представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» - О.С. Скребець про витребування доказів задоволено, витребувано у Виконавчого комітету Одеської міської ради належним чином завірену копію:

- свідоцтва про право власності від 25.03.2010р, НОМЕР_3 , видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 ;

- документів, на підставі яких було видане свідоцтво про право власності від 25.03.2010р, НОМЕР_3 , видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 ;

- документів, на підставі яких було змінено адресу квартири АДРЕСА_1 , на яку видане свідоцтво про право власності від 25.03.2010р, НОМЕР_3 , видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради на ім`я ОСОБА_3 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.11.2022 року - клопотання представників товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» - Скребець О.С. та Подорожнього А.С. про витребування доказів задоволено.

Витребувано у ПрАТ «Національний депозитарій України», інформацію, в якому депозитарії на території України знаходяться цінні папери, які належать депоненту ОСОБА_3 .

Витребувано у Національного банку України:

1) інформацію, в якому депозитарії на території України знаходяться цінні папери, які належать депоненту ОСОБА_3 ;

2) відомості чи були зараховані грошові кошти на користь ПАТ КБ «НАДРА» від платника ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) за наступними квитанціями: Квитанція № N1.-4 від 25.05.2011 на суму 534907,90 гри; Квитанція № N1.-2 від 10.06.2011 на суму 7574,83 грн; Квитанція №12/01 від 01.03.2010 на суму 200 доларів США; Квитанція № N1.-12 від 01.02.2010 на суму 200 доларів США; Квитанція № N1.-4 від 30.07.2010 на суму 100 доларів США; Квитанція № N1.-7 від 24.03.2010 на суму 200 доларів США; Квитанція № N1.-2 від 24.11.2010 на суму 100 доларів США;

3) виписки по рахункам ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) у ПАТ КБ «НАДРА» за період 2010-2015 років.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.02.2023 року - клопотання представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» - Подорожнього А.С. про витребування доказів задоволено, витребувано з Одеського міського нотаріального архіву, належним чином засвідчену копію нотаріальної справи, яка велась приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шторгіною О.І., а саме: - з посвідчення Договору купівлі-продажу від 25.05.2011 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , зареєстрований за реєстрованим № 3956 щодо квартири АДРЕСА_1 , РНМ 30059735.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28.06.2023 року - закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу.

Протягом розгляду справи, судові засідання відкладались: за клопотаннями сторін про відкладення розгляду справи; у зв`язку із відсутністю доказів повідомлення сторін; у зв`язку із витребуванням доказів; у зв`язку із закриттям підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті; у зв`язку із відсутністю в суді світла та повітряною тривогою.

ІІІ. Позиції сторін.

На останнє судове засідання сторони не з`явились, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується залученими до матеріалів справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та розпискою. Повернення рекомендованого повідомлення із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», судом розцінюється як належне повідомлення. Така позиція суду відповідає судовій практиці з розгляду аналогічних спорів: Постанови Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі №760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі №760/17314/17). Матеріали справи містять заяви від представників сторін про подальший розгляд справи у їх відсутність.

Прийнявши участь у попередніх судових засіданнях, представники сторін надали наступні пояснення.

Представник позивача ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» - адвокат Подорожній А.С., з`явившись до судового засідання, підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Зауважив на тому, що підставами для задоволення позову є наступне: 1) ОСОБА_7 , всупереч умовам договору та закону, не передала спірну квартиру в іпотеку Банка; 2) продаж Савельєвим спірної квартири здійснений без згоди іпотекодержателя; 3) ОСОБА_7 не погасила заборгованість за кредитним договором. Надані нею копіє квитанцій про погашення боргу не визнаються позивачем, суду не надано оригіналів квитанцій; 4) строки позовної давності позивачем не пропущені, оскільки договір відступлення права вимоги був укладений 21.07.2020 року, а про обставини незаконного продажу ОСОБА_3 квартири, позивачу стало відомо через декілька місяців після укладення договору.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Шевцов А.В., з`явившись до судового засідання, позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов. Зауважив на тому, що підставами відмови у задоволенні позову, є наступне: 1) позивач отримав рішення суду про стягнення з ОСОБА_7 кредитної заборгованості, однак з невідомих причин не виконував його. Виконавчі провадження не відкривалися; 2) сума кредитної заборгованості ОСОБА_7 погашалася, що підтверджується квитанціями; 3) на момент укладення договору купівлі-продажу, спірна квартира в іпотеці не перебувала, записів про її обтяження в реєстрі не було; 4) відповідач ОСОБА_1 являється добросовісним набувачем, що унеможливлює витребування у нього майна; 5) позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилась, була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилась, була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Штогріна О.І. до судового засідання не з`явилась, була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 05.11.2007 між ОСОБА_3 та ТОВ «СІРІУС» було укладено Договір про участь у фінансуванні будівництва № 3к61.5п.9с, відповідно до п.2.2 якого фінансування будівництва здійснюється шляхом придбання відповідного пакету облігацій в рахунок погашення якого по закінченні будівництва та прийняття житлового будинку в експлуатацію, ТОВ «СІРІУС» передає ОСОБА_3 об`єкт фінансування та пакет документів, необхідних для оформлення останньою права власності на об`єкт фінансування, розташований за адресою: АДРЕСА_3 поверх 5, у встановленому законом порядку.

05.11.2007 між ОСОБА_3 та ТОВ «ПАРАЛЕЛІ» було укладено Договір купівлі-продажу цінних паперів № Б-807/03, згідно з яким ОСОБА_3 , після оплати вартості Пакету облігацій, стає власником Пакету облігацій, які перераховуються з рахунку у цінних паперах Продавця на рахунок у цінних паперах ОСОБА_3 , що відкритий у ВАТ КБ «НАДРА».

03.12.2007 з метою виконання умов Договору купівлі-продажу цінних паперів № Б-807/03 та оплати вартості пакету облігацій, між ОСОБА_3 та ВАТ КБ «НАДРА» було укладено Кредитний договір № ОД14/12/2007/840-К/371, предметом якого є надання ОСОБА_3 коштів у сумі 80 886 доларів США 36 центи, з цільовим призначенням: «придбання цінних паперів - облігації у бездокументарній формі випуску у кількості 7955 штук, емітованих ТОВ «Сіріус» з номінальною вартістю кожної облігації 35,55 грн., з метою фінансування будівництва житлової нерухомості, згідно Договору купівлі-продажу цінних паперів №Б-807/03 від 05 листопада 2007 року, що укладений між ОСОБА_3 та продавцем цінних паперів ТОВ «Паралелі», та Договору про участь у фінансуванні будівництва житлового будинку №3к61.5п.9с від 05.11.2007 року, що укладений між Позичальником та ТОВ «Сіріус», на підставі якого по закінченні будівництва та прийняття житлового будинку в експлуатацію ОСОБА_3 передається об`єкт фінансування, розташований за адресою: АДРЕСА_3 поверх 5.

Після отримання ОСОБА_3 коштів за Кредитним договором та їх сплати на користь ТОВ «ПАРАЛЕЛІ», Пакет облігацій став власністю ОСОБА_3 та був перерахований на рахунок у цінних паперах ОСОБА_3 , відкритий у ВАТ КБ «НАДРА», як це і передбачено п. 3.4. Договором купівлі-продажу цінних паперів № Б-807/03 та п. 2.1.2. Кредитного договору.

03.12.2007 між ОСОБА_3 та ВАТ КБ «НАДРА» укладено договір застави цінних паперів № ОД14/12/2007/840-3/371, відповідно до якого предметом застави, в забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, є облігації цільові іменні, емітент ТОВ «СІРІУС», загальною номінальною вартістю 272 800,25 гривень, які перебували на рахунку в цінних паперах, відкритому у ВАТ КБ «НАДРА», який виступав і Заставодержателем цінних паперів і Зберігачем цінних паперів ОСОБА_3 .

03.12.2007 між ОСОБА_3 та ВАТ КБ «НАДРА» укладено договір застави майнових прав по договору купівлі-продажу цінних паперів № ОД14/12/2007/840-3/371, відповідно до якого предметом застави, в забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, є належні застоводавцеві на підставі Угоди майнові права, які полягають в праві вимагати від Боржника передачі у власність цінних паперів, згідно з умовами Угоди.

25.03.2010 Виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на Квартиру АДРЕСА_6 серії НОМЕР_3 .

29.03.2010, на підставі вказаного свідоцтва, за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на Квартиру АДРЕСА_6 .

Відповідно до п.п.4.1, 4.2 Договору про участь у фінансуванні будівництва житлового будинку №3к61.5п.9с від 05.11.2007 року визначено, що передача Квартири у власність здійснюється по закінченню будівництва, прийняття Об`єкта в експлуатацію та шляхом підписання акту про розрахунок або іншим способом, передбаченим Інформацією про випуск облігацій, але за умови повного виконання Стороною 2 (боржником) своїх зобов`язань .

Пунктом 2.1.3 Кредитного договору № ОД14/12/2007/840-К/371 від 03 грудня 2007 року встановлено, що в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, інших платежів, передбачених цим Договором, а також можливих штрафних санкцій, позичальник укладає з Банком:

- протягом 3-х робочих днів, з моменту повідомлення позичальника про факт реєстрації прав власності на нерухоме майно, у порядку передбаченому законодавством, діючому на момент реєстрації, але не пізніше 30 днів з моменту здійснення операцій по списанню цінних паперів, зазначених у п. 1.2 цього Договору, з рахунку, відкритому у ВАТ НАДРА», з метою погашення цінних паперів в обмін на документ, що підтверджує право власності ОСОБА_3 на нерухоме майно, нотаріально оформлений Договір іпотеки нерухомості, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 7 верх 5, загальною площею 79,55 метрів квадратних, яка складається з 3-х кімнат.

Заочним рішенням Суворовського районного суду міста Одеси №2-912/11 від 14.04.2011 року солідарно стягнуто у тому числі з боржника на користь Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра», заборгованість за кредитним договором № ОД14/12/2007/840-К/371 від 03.12.2007року у розмірі 877105,75 грн., яка складається з: основного боргу по кредиту - 79477,24 долара США, еквівалентно 628521,91 грн; заборгованості по відсотках -19529,44 долара США, еквівалентно 154442,72 грн; суми пені - 3815,60 доларів США, еквівалентно 30174,53 грн; суми штрафу - 8088,64 долара США, еквівалентно 63966,59 грн., вказане рішення набрало законної сили.

На підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Шторгіною О.І., зареєстровано за реєстровим №396 право власності на квартиру АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Право власності було зареєстровано в Реєстрі права власності на нерухоме майно, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.05.2011 року РНМ 30059375.

21.07.2020 відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір № GL48N718070_I_4 про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) №ОД14/12/2007/840-К/371 від 03.12.2007 року укладеним між ОСОБА_3 та ВАТ КБ Надра», а також право звернення на предмет застави за договорами: застави цінних паперів №ОД 14/12/2007/840- 3/371 від 03 грудня 2007 року та застави майнових прав по договору купівлі-продажу цінних паперів №ОД14/12/2007/840-3МП/371 від 03.12.2007 року, відповідно до яких, в якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, ОСОБА_3 передала в заставу ПАТ «Комерційний банк «Надра» майнові права.

Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» просив визнати недійсними договір купівлі-продажу від 25.05.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Шторгіною О.І., зареєстрований за реєстровим №396, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посилаючись на недобросовісність дій відповідачів, оскільки відчуження належного боржнику ОСОБА_3 майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на її майно як боржника, стверджував про фраудаторність наведеного правочину.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України під правочином розуміються дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною п`ятою статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, є підставою недійсності правочину.

Правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що обумовлювалися цим правочином, є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами (стаття 234 ЦК України).

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин формально і заздалегідь знаючи, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним.

При фіктивному правочині у сторін такого правочину відсутній намір створити ті правові наслідки, які задекларовані у правочині. Тобто волевиявлення учасників правочину не відповідає їх дійсній волі. Ознаками фіктивності договору є: наявність зовнішньої форми правочину, що фіксує удавані наміри сторін; відсутність у сторін дійсного наміру створити наслідки, які зумовлювалися у цьому правочині. Тобто має місце лише імітація правочину, а у діях сторін, що імітують правочин, відсутня головна ознака правочину - спрямованість на встановлення, припинення або іншу видозміну цивільних правовідносин.

Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним (фіктивним), повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, діяли умисно, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України: від 24 вересня 2014 року у справі № 6-116цс14; від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14; від 09 серпня 2017 року у справі № 6-2690цс16. Вказані правові висновки у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 рокуу справі № 369/11268/16-ц, провадження № 14-260цс19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, провадження № 14-260цс19, зроблено висновок, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України».

Тобто Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц, провадження № 14-260цс19, сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину як:

- фіктивного (стаття 234 ЦК України);

- такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України);

- такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України).

Отже, з урахуванням наведених вище обставин справи при оспорюванні кредитором фраудаторних правочинів (вчинених на шкоду кредитору) слід розмежовувати такі підстави для оспорення як фіктивність (стаття 234 ЦК України) та вчинення правочину всупереч принципу добросовісності й недопустимості зловживанням правом (статті 3, 13 ЦК України).

Кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав; натомість для кваліфікації фраудаторного правочину як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна.

Таке правозастосування узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові КЦС ВС від 06.11.2024 у справі № 370/1104/22, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Суд виходить із того, що правочин, вчинений боржником у період виникнення у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину як такого, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

В постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 501/1857/18 (провадження № 61-9514св22) вказано, що фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору. У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

Згідно правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22.11.2023 у справі № 369/14427/19, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набувати ознак фраудаторного правочину.

У той же час, добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість. У постановах Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18, від 03 березня 2020 року у справі № 904/7905/16, від 26 травня 2020 року у справі № 922/3796/16, від 17 вересня 2020 року у справі № 904/4262/17 виснувано, що «з конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом».

Системно проаналізувавши матеріали справи, доводи сторін, суд констатує, що не будь-який договір укладений в період наявності у боржника зобов`язань перед кредитором, автоматично являється фраудаторним. Суд вважає, що підтримання судом такої правової позиції автоматичності фраудаторності, фактично може призвести до нівелювання, обмеження правомочностей власника майна, непропорційного втручання кредитора в права боржника.

У будь-якому випадку, суд зобов`язаний надавати правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, у кожному випадку окремо, у тому числі досліджувати зміст оспорюваного правочину на предмет наявності ознак фраудаторності, наявності умислу у сторін.

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійснимдоговору купівлі-продажу від 25.05.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Шторгіною О.І., зареєстровано за реєстровим №396, суд перевіряє наявність наступних ознак:

1) відповідач відчужив майно після настання строку виконання зобов`язань за договором;

2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору;

3) майно відчужене на користь близького родича;

4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові від 08 березня 2023 року у справі №127/139995/21, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

У даному випадку, системно проаналізувавши матеріали справи, вислухавши учасників справи, суд дійшов наступних висновків:

1) щодо ознак того, що відповідач відчужив майно після настання строку виконання зобов`язань за договором.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 дійсно уклала договір купівлі-продажу від 25.05.2021 року після настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором, зокрема після ухвалення рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14.04.2011 року про стягнення з неї суми боргу у розмірі 877 105,75 грн.

Надаючи правову оцінку наявності порушення ОСОБА_3 умов пункту 2.1.3 Кредитного договору № ОД14/12/2007/840-К/371 від 03 грудня 2007 року, в частині укладення та нотаріального оформлення Договору іпотеки нерухомості, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 7 верх 5, загальною площею 79,55 метрів квадратних, яка складається з 3-х кімнат, суд зазначає, що наведені умови договору є порушеними зі сторони ОСОБА_3 .

У судовому засіданні представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» зазначив, що ОСОБА_3 свої зобов`язання, що витікають за вказаним Кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим заборгованість наразі становить 877 105,75 грн.

Разом із тим, представник ОСОБА_3 адвокат Орловський Б.М., не визнаючи позов, із відзивом на позовну заяву, надав суду копії квитанцій про погашення ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № ОД14/12/2007/840-К/371, на загальну суму 79 100 доларів США, зокрема згідно копії квитанції від 25.05.2011 року, суд акцентує увагу на тому що дата квитанції співпадає з датою укладення спірного договору купівлі продажу, ОСОБА_3 сплатила на користь Банку суму боргу, з метою погашення кредиту, у розмірі 67 000 доларів США (534 907,90 грн).

Оскільки дійсність наданих суду копій квитанцій ставилась представником позивача під сумнів, суд витребував у Фонда гарантування вкладів фізичних осіб, Національного Банка України, Національного депозитарія України: виписки, інформацію та документи про стан заборгованості за кредитним договором.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб суду, на виконання ухвали суду, заявою від 22.02.2022 року №60-2332/22 частково надав витребувану судом інформацію, зокрема Виписки по рахунку ОСОБА_3 , однак починаючи лише з 2015 року. Також суду булу повідомлено, що в Єдиній операційно-інформаційній системі Фонду зберігається інформація щодо руху коштів по рахунках, відкритих у неплатоспроможних банках, починаючи з дати запровадження тимчасової адміністрації у банку. Ліквідаційна процедура банка вважається завершеною. Відповідно до Постанови №130 виписки по рахунках клієнтів відносяться до документів тимчасового зберігання. Після спливу визначеного строку зберігання, такі документи підлягають знищенню в порядку, встановленому законодавством України. Також зазначено, що виписки по вищезазначених рахунках на зберігання до НБУ не передавались.

Національний Банк України листом від 30.12.2023 року, на виконання ухвали суду, повідомив що згідно з Актом від 21.06.2022 №3 «Про вилучення для знищення документів ПАТ «КБ «НАДРА» за 1997 2016 роки, не внесених до Національного архівного фонду документи (справи) тимчасового зберігання, в тому числі справа депонента за рахунком в цінних паперах ОСОБА_3 , меморіальні, касові документи дня, були вилучені та знищені у встановленому порядку, у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання, який становить 5 років.

Національний депозитарій України, на виконання ухвали суду від 02.11.2022 року, також не надав витребуваної інформації.

Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).

За даних обставин, у суду не виникає сумніву стосовно дійсності наданих адвокатом Орловським Б.М. квитанцій, оскільки така дійсність не була спростована ні позивачем, ні витребуваною судом інформацією. Предметом розгляду даної справи не являється розмір заборгованості ОСОБА_7 перед ТОВ ФК "Дніпрофінансгруп", однак у будь-якому випадку у судовому засіданні знайшло своє підтвердження погашення ОСОБА_7 кредитної заборгованості.

2) щодо ознак того, що майно відчужене на підставі безвідплатного договору, майно відчужене на користь близького родича.

Суд зазначає, що оспорюваний договір купівлі-продажу від 25.05.2021 року є оплатним.

Згідно п. 3 наведеного договору купівлі-продажу, продаж квартири АДРЕСА_1 було вчинено за 400 000 гривень, які продавець одержав від покупців повністю до підписання договору.

Надаючи правову оцінку добросовісності сторін, суд констатує наступне.

Відповідачі по справі продавець ОСОБА_7 та покупці ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не являють родичами або пов`язаними особами, доказів цьому матеріали справи не містять.

Згідно п. 10 оспорюваного договору купівлі-продажу від 25.05.2021 року, продавець ОСОБА_7 стверджував, що квартира нікому іншому не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, під заставою, в спорі та під забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо неї, а також прав у третіх осіб, як у межах, так і за межами України немає, внаслідок продажу квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб.

Відсутність заборони відчуження квартири підтверджувалась Витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 25.05.2011 року.

Матерали справи не містять доказів тому, що квартира АДРЕСА_1 перебувала в іпотеці, та під будь-якими зареєстрованими обтяженнями.

У судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини того, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються добросовісними набувачами квартири АДРЕСА_1 , іншого позивачем суду не доведено.

Суд вважає за необхідне зазначити, що за обставин більш складних юридичних ситуацій, зокрема у випадку коли іпотека існує, однак в реєстрі відсутні відомості про неї, судова практика рухається шляхом захисту прав добросовісних набувачів.

Наприклад, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) Велика Палата Верховного Суду доволі чітко зазначила, що добра совість враховується при набутті права на майно. Відсутність в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень зумовлює такий суровий наслідок для іпотекодержателя, як припинення права іпотеки (див.: постанову Верховного Суду від 18 вересня 2024 року у справі № 760/28654/18 (провадження № 61-13639св23) та інші).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (див.: пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19)).

Отже, заперечуючи проти позову, позивач не спростував добросовісності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,на час набуття ними права власності на спірне майно.

Таке правозастосування узгоджується з правовими висновками Верховного Суду викладеними зокрема у постанові від 11.11.2024 у справі № 757/46889/20-ц, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, в силу ч.4 ст. 263 ЦПК України.

Окремо суд вважає за необхідне акцентувати увагу на змісті ч.5 ст. 23 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає що іпотека не переходить до набувача майна, якщо на момент переходу від іпотекодавця до іншої особи спеціального майнового права на майбутній об`єкт нерухомості, що є предметом іпотеки, у Державному реєстрі прав на нерухоме майно була відсутня інформація про обтяження спеціального майнового права на майбутній об`єкт нерухомості іпотекою, і така особа не знала і не могла знати про наявність іпотеки. У такому разі задоволення вимоги іпотекодержателя може здійснюватися за рахунок іншого майна боржника.

Таким чином, за подібних обставин, законодавець забезпечує добросовісних набувачів майна додатковими гарантіями захисту.

3) щодо ознак того, що після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Суд зазначає, що у даному випадку Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № інформаційної довідки 267553847, станом на 26.07.2021 року, підтверджується наявність у ОСОБА_7 на праві власності іншого нерухомого майна.

В свою чергу, позивач не довів суду належними та допустимими доказами відсутність у ОСОБА_7 рухомого майна, або майна належного їй на праві спільної сумісної власності. Також, в матеріалах справи відсутні докази стану виконання рішення Суворовського районного суду міста Одеси №2-912/11 від 14.04.2011 року.

З огляду на викладене, фраудаторність правочину - договору купівлі-продажу від 25.05.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Шторгіною О.І., зареєстрованого за реєстровим №396, не знайшла своє підтвердження матеріалами справи, а тому відсутні правові підстави для визнання його недійсним у судовому порядку. Також, враховуючи відмову у визнанні недійсним договору купівлі-продажу, відсутні правові підстави для задоволення похідної позовної вимоги про скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності.

При цьому, надаючи правову оцінку доводам адвоката Шевцова А.В. про застосування строків позовної давності, суд виходить із наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18) наведено правовий висновок про те, що «виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем».

Отже, відмова у задоволенні позову у зв`язку із відсутністю порушеного права, не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішенні питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи відмову ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у задоволенні позову, судові витрати, в силу ч.1 ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13, 18, 76-81, 263, 265,268, 273, 351, 352, 354 Цивільно - процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Штогріна Олександра Іванівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 16.12.2024 року, у зв`язку із тривалою та періодичною відсутністю в суді світла.

Суддя: К.О. Далеко