Номер провадження: 22-ц/813/686/24
Справа № 500/6590/16-ц
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, ухваленого під головуванням Жигуліна С.М. 15 липня 2021 року у м. Ізмаїл Одеської області, -

встановила:

У грудні 2016 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (т. 1 а.с. 1-4).

В обґрунтування позову ПАТ «ОТП Банк» посилалося на те, що за кредитним договором від 27 лютого 2008 року за № ML-504/011/2008 відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 19285,00 доларів США з графіком погашення заборгованості та датою остаточного повернення кредиту - 27 лютого 2023 року. В забезпечення належного виконання зобов`язань з відповідачем ОСОБА_2 27 лютого 2008 року було укладено договір поруки № SR-504/011/2008. Порядок виконання боргових зобов`язань за кредитним договором встановлений п. 1.5 частини №2 кредитного договору, за яким погашення відповідної частини кредиту здійснюється щомісяця в розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту, та сплати процентів шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок.

Однак, позичальник не виконував свої обов`язки щодо погашення частин кредиту та нарахованих за його користування процентів у передбачених графіком порядку та строків, що у відповідності до п. 1.9.1 частини № 2 кредитного договору надало позивачеві право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань, які стосовно позичальника настають з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги, яка на адресу відповідача була надіслана за вихідним № 2000, №1000 від 31 жовтня 2016 року. Разом із тим погашення заборгованості за кредитним договором з боку позичальника не здійснено. З урахуванням вказаного, залишок заборгованості за кредитом складає 369906,95 грн., сума відсотків за користування кредитом 88241,95 грн., що складає загальну суму 458148,89 грн., яку просить стягнути солідарно з відповідачів та солідарно судовий збір 6873,00 грн.

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 липня 2017 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» 465021,89 грн. (т. 1 а.с. 74).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 листопада 2019 року заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 липня 2017 року скасовано. Справу призначено до розгляду (т. 1 а.с. 97).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 липня 2021 року позовні вимоги АТ «ОТП Банк» було задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП Банк» загальну суму 465021,89 грн. (т. 1 а.с. 250-251).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 2 а.с. 5-7).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що цивільну справу було розглянуто за відсутності апелянта, якого не було належним чином сповіщено про дати та час судових засідань.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що Банк не надав до суду первинні бухгалтерські документи щодо суми надання кредиту (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), також взагалі відсутні дані щодо внесених грошових коштів на погашення зобов`язання по даному кредитному договору, тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем є беззаперечним.

У справі, що переглядається, інший відповідач ОСОБА_2 не реалізувала своє право на подання апеляційної скарги, приєднання до апеляційної скарги. Така процесуальна поведінка другого відповідача свідчить про повну згоду із судовим рішенням в частині задоволених вимог позову щодо неї.

Сторони про розгляд справи на 30 січня 2023 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

30 січня 2024 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника АТ «ОТП Банк» засобами електронного зв`язку надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача.

ОСОБА_2 про розгляд справи на 30 січня 2024 року було сповіщено належним чином за допомогою месенджера Viber на підставі Порядка надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23 січня 2023 року № 28.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про слухання справи був повідомлений шляхом надіслання судової повістки, яку було отримано 23 січня 2024 року, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання суду, якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 3) частини третьої ст. 2 ЦПК України).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (ч. 2 ст. 211 ЦПК України).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (ч. 6, 7 ст. 128 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене п. 1 ст. 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Колегія суддів зазначає, що аналіз постанов Верховного Суду підтверджує, що застосування п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є однаковим, передбачуваним та послідовним.

Так, про це свідчить численна кількість постанов суду касаційної інстанції, в яких зазначається, що п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення (постанови Верховного Суду: від 19 січня 2022 року у справі № 325/2132/19 (провадження № 61-6502св21), від 02 лютого 2022 року у справі № 127/2-4507/09 (провадження № 61-17088св21), від 09 лютого 2022 року у справі № 344/11947/20 (провадження № 61-17632св21), від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) та ін.).

Тлумачення ч.1 ст. 8, ч. 2 ст. 211, п. 3) ч. 3 ст. 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що:

- обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу;

- невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства;

- розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів вручення судової повістки ОСОБА_1 про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання, у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що відповідач не був належним чином повідомлена про розгляд справи.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, а саме розглянуто справу за відсутності відповідача, щодо якого відсутні відомості про належне його повідомлення.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення на підставі положень п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Вирішуючи спір, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку (пеню) припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Такий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18).

Як вбачається з матеріалів справи, за кредитним договором від 27 лютого 2008 року за № ML-504/011/2008 відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 19285,00 доларів США з графіком погашення заборгованості та датою остаточного повернення кредиту - 27 лютого 2023 року. У забезпечення належного виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, з відповідачем ОСОБА_2 27 лютого 2008 року було укладено договір поруки № SR-504/011/2008.

Порядок виконання боргових зобов`язань за кредитним договором встановлений п. 1.5 частини №2 кредитного договору, за яким погашення відповідної частини кредиту здійснюється щомісяця в розмірі та строки визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок.

Для розрахунку процентів за користування кредитом відповідно до п. 3 частини №1 кредитного договору використовується фіксована процентна ставка, в якій фіксований відсоток дорівнює 5,99% річних.

Згідно підпункту 1.4.1.2. пункту 1.4 частини № 2 кредитного договору, проценти нараховуються у день сплати процентів, але не пізніше дати, визначеній у графіка повернення кредиту та сплати процентів кожного календарного місяця на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються позичальником відповідно до п. 1.5 кредитного договору.

Матеріалами справи встановлено, та не спростовується сторонами, що позичальник ОСОБА_1 не виконував свої обов`язки щодо погашення частин кредиту та нарахованих за його користування процентів у передбачених графіком порядку та строків, що у відповідності до п. 1.9.1 частини № 2 кредитного договору надало Банку право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань, які стосовно позичальника настають з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги, яка на адресу відповідача була надіслана за вихідним № 2000, №1000 від 31 жовтня 2016 року.

Пунктом 1.2. ст. 1 договору поруки № SR-504/011/2008, укладеного 27 лютого 2008 року між Банком та ОСОБА_2 , передбачено, що поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. вказані обставини передбачаються солідарне стягнення з відповідачів визначеної заборгованості.

Щодо процентів за кредитним договором колегія суддів зазначає, що проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зауважила, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів доходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог АТ «ОТП БАНК» шляхом солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача залишок заборгованості за кредитним договором № ML-504/011/2008 від 27 лютого 2008 року в сумі 369906,95 грн., та суми відсотків за користування кредитом у розмірі 88241,95 грн., що складає загальну суму 458148,90 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, наданого Банком.

Безпідставними при цьому є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що Банк не надав до суду первинні бухгалтерські документи щодо суми надання кредиту (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), також взагалі відсутні дані щодо внесених грошових коштів на погашення зобов`язання по даному кредитному договору, тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем є беззаперечним.

Колегія суддів зазначає, що до матеріалів справи Банком долучені розрахунок вимог та копії виписок з особового рахунку апелянта із зазначенням всіх зазначених реквізитів, посад та підписів осіб, відповідальних за здійснення операцій в банку та правильність їх оформлення, які відповідають вимогам до первинних документів, визначених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положенню про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України», затвердженому постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року №566.

Таким чином, розрахунок вимог банку та копії виписок з особового рахунку ОСОБА_1 підтверджують наявність кредитної заборгованості, оскільки не касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку, відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Крім наданих позивачем належних, допустимих та достатніх доказів укладення договору, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем здійснювалися операції по погашенню тіла кредиту та відсотків за користування кредитом.

Таким чином, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 , згідно рахунку, брав у позивача та повертав Банку кошти, що свідчить про те, що відповідач погоджувалася із встановленими умовами користування кредитом.

З матеріалів справи також вбачається, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є повністю ідентичними доводам заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, яким вже була надана правова оцінка судом першої інстанції, що свідчить про те, що апелянт, шляхом ініціювання перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, намагається відстрочити виконання судового рішення про стягнення боргу, що є неприпустимим.

З урахуванням викладеного справи колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 липня 2021 року та постановлення нового судового рішення про задоволення позову АТ «ОТП Банк», з наведених вище підстав.

Щодо судових витрат.

Згідно ч.1, п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі викладеного, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП Банк» підлягають стягненню, у рівних частках, судові витрати за подачу позову в сумі 3436,50 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 липня 2021 року - скасувати.

Постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» (код в ) заборгованість за кредитним договором № ML-504/011/2008 від 27 лютого 2008 року в загальній сумі 458148,90 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» (код в ) судовий збір в сумі 3436,50 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» (код в ) судовий збір в сумі 3436,50 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 02 лютого 2024 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе