Справа № 135/760/24
Провадження № 22-ц/801/2442/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Корнієнко О. М.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 грудня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів Матківської М.В., Сопруна В.В.

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни

на заочне рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Корнієнка О.М.,

у справі №135/760/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (позивач)

до ОСОБА_1 (відповідач)

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулось до районного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що 14.01.2022 між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5375829.

18.04.2023 між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" укладено Договір факторингу № 18.04/23-Ф, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №5375829 від 14.01.2022, укладеним між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна".

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №18.04/23-Ф, ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №.5375829.

ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 49 565 грн., з яких: 25 000 грн. сума заборгованості за основним боргом; 24 565 грн. сума заборгованості за відсотками.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" за кредитним договором № 5375829 в розмірі 49 565 грн., яку позивач просив стягнути із відповідача та стягнути судові витрати.

Рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна заборгованість за кредитним договором № 5375829 від 14.01.2022 у розмірі 39 250 (тридцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) грн та 9 837,17 грн. судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із судовим рішенням 05 листопада 2024 року представника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» адвоката Городніщева Є.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити про стягнення заборгованості у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає судове рішення ухваленим з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права та без повного з`ясування всіх обставин справи.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що згідно умов договору кредитного договору 5375829 від 14.01.2022 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем останнім днем строку дії Договору, враховуючи пролонгацію та автопролонгацію дії договору на 90 днів, є 14.05.2022 року (з 14.02.2022). Умовами договору передбачено сплату відсотків за користування кредиту в розмірі 1,90 % в день.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 03 грудня 2024 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що стороною у справі подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі, яка не відноситься до категорії тих, що не може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України) з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (49565 грн), колегією суддів вирішено призначити в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що 14.01.2022 між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5375829, за умовами якого Товариство надає позичальнику ОСОБА_1 кредит на суму 25 000 грн строком на 30 днів, із процентною ставкою, яка становить 1,90 % згідно п.п.1.3, 1.4, 1,5 цього Договору.

У Паспорті споживчого кредиту № 5375829 від 14.01.2022 визначено графік та розмір щомісячних платежів за кредитом, згідно якого позичальник зобов`язаний сплачувати щомісячний платіж на погашення кредиту, що складається з погашення суми кредиту, процентів за користування кредитом та плати за обслуговування кредиту.

Згідно з пунктом 2.1. кредитного договору №5375829 від 14.01.2023 Товариство надало позичальнику кредит, шляхом перерахування на банківський поточний рахунок відповідача кредитних коштів в сумі 25 000 грн. Дана обставина не заперечується відповідачем.

Крім того, перерахування ТОВ "Авентус Україна" коштів в сумі 25000 грн на банківську картку відповідача підтверджується відповіддю АТ «ПУМБ» від 26.09.2024.

Проте відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі не виконав, не сплачував кошти на погашення тіла кредиту і відсотки за користування кредитом згідно кредитного договору.

В зв`язку з цим, станом на 18.04.2023 (дата укладення договору факторингу № 18.04/23-Ф) у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед Товариством за Договором кредиту №5375829 від 14.01.2022.

18.04.2023 між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" укладено Договір факторингу №18.04/23-Ф, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №5375829 від 14.01.2022, укладеним між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна".

Згідно п.1.2. Договору факторингу Права Вимоги, які ТОВ "Авентус Україна" відступає ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед ТОВ "Авентус Україна" та визначені в Реєстрі Боржників. Підписаний Сторонами Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 18.04/23-Ф, ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №5375829 в сумі 49 565 грн., з яких: 25 000 грн. сума заборгованості за основним боргом; 24 565 грн. сума заборгованості за відсотками.

Встановлено, що ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" має право вимоги до ОСОБА_1 на підставі укладеного договору факторингу № 18.04/23-Ф від 18.04.2023.

Позиція апеляційного суду

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача про стягнення з відповідача основної суми боргу за договором споживчого кредиту в розмірі 25000 грн. є обґрунтованими. Водночас вимоги про стягнення заборгованості по процентах, на думку суду, підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем не доведено підстав для пролонгації кредиту.

А тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що розмір процентів за користування кредитом становить 14 250 грн, розраховуючи наступним чином 25 000 грн сума кредиту х 1,90 % процентна ставка за день : 100 % х 30 днів (термін надання кредиту)).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на його відповідність обставинам справи та вимогам закону і зазначає таке.

Предметом спору є стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом вказаних норм, позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредитодавцю ту суму кредиту, яка була ним отримана на підставі такого договору.

Розмір зобов`язання щодо повернення суми кредиту визначається не встановленим кредитним лімітом, а сумою фактично отриманого кредиту в рамках договору.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 14 січня 2022 року ОСОБА_1 уклав кредитний договір № 5375829 з ТОВ «Авентус Україна». Відповідно до п.1.2 договору ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Пунктами 1.3, 1.4, 1.5.1 ,1.6 договору визначено, що сума кредиту складає 25000 грн; строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору; стандартна процентна ставка становить 1,90% в день; мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.

Пунктом 2.1 договору визначено, що кредитні кошти надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Відповідно до п. 1.5.2. Кредитного договору. Знижена процентна ставка 0,95 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживачу межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації(не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 Договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Кредитний договір підписаний сторонами, зокрема ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим 14 січня 2022 року. У такий же спосіб був підписаний додаток № 1 до договору «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» та паспорт споживчого кредиту.

Із вказаного слід дійти висновку, що строк дії договору сплив 14 лютого 2022 року.

Згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит загальна вартість кредиту складає 39 250 грн. (25 000 грн - тіло кредиту, 14 250 проценти за користування кредитними коштами).

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію», на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статті 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статті 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Встановлено, що договір про надання споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Жодних доказів на спростування факту наявності чи розміру заборгованості (тіла кредиту та процентів за користування кредитом в межах погодженого строку кредитування (30 днів)) відповідачем не надано.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд вірно дійшов висновку про стягнення на користь позивача 25 000 грн заборгованості за тілом кредиту та 14250 грн заборгованості по процентам в межах погодженого строку кредитування - 30 днів.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про автопролангацію, а відтак і нарахування заборгованості по процентам в розмірі 1,90 % протягом 90 днів, оскільки умови договору № 5375829 від 14.01.2022 встановлено строк кредитування в межах 30 днів.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного кредитного договору ТОВ «Авентус Україна» як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі до 14 лютого 2022 року.

Таким чином, новий кредитор, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними 14 лютого 2022 (включно). Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Досліджений судом розрахунок заборгованості, наявний в матеріалах позовної заяви свідчить про те, що визначена позивачем заборгованість за процентами, включає в тому числі і період, який виходить за межі строку кредитування.

Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заявлена позивачем вимога у частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами підлягає частковому задоволенню у розмірі 14 250 грн за період з 14 січня 2022 року по 14 лютого 2022 року.

Доказів, які б свідчили про те, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту, у зв`язку з чим договір пролонгувався на пільгових чи стандартних умовах згідно договору, позивач суду не надав, і такі дії не вбачаються із відомостей про щоденні нарахування та погашення.

Встановлення строку дії кредитного договору має важливе значення для правильного вирішення справи з огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, постанови Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 754/5040/16-ц, від 31 липня 2024 року у справі №161/11703/22, від 09 вересня 2024 року у справі № 463/2517/22, від 11 вересня 2024 року у справі № 760/4790/23).

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

По справі відсутні підстави для перерозподілу чи відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни, залишити без задоволення, а заочне рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий І.М. Стадник

Судді М.В. Матківська

В.В. Сопрун