Справа № 579/3004/24
У Х В А Л А

26 грудня 2024 року Кролевецький районний суд Сумської області

Суддя Моргун О.В., розглянувши заяву про самовідвід судді у справі позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі , гідності та відшкодування моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В:

24 грудня 2024 року до мого провадження надійшла справа №579/3004/24 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі , гідності та відшкодування моральної шкоди .

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 , у якій просять визнати поширення ОСОБА_3 неправдивих даних, що не відповідає дійсності , принижує їх честь та гідність , зобов`язання припинити неправомірні дії щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зобов`язати відповідачку принести вибачення в присутності поліцейського з визнанням своєї провини , стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 112 000 грн.

За змістом позовної заяви на думку позивачів ОСОБА_3 неправомірно звернулася до поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 162 КК України, яке закрито .

Позовна заява мотивована серед іншого і тим , що на думку позивачів останні зазнали булінгу з боку поліції , судді Кролевецького районного суду . За змістом позовної заяви на думку позивачів переслідування з боку судді за неправдивою заявою ОСОБА_3 спричиняє погіршення стану здоров`я ОСОБА_2 . В позовній заяві зазначено, що ВРП до сьогодні розглядає скарги щодо порушень судді Кролевецького районного суду .

Постановою судді Кролевецького районного суду Моргун О.В від 14 листопада 2023 року ОСОБА_2 , яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 (п`ятдесят одну) гривню. Постанова суду набрала законної сили .

Згідно постанови суду від 14 листопада 2023 року судом встановлено , що 17 серпня 2023 року близько 17 години ОСОБА_2 , знаходячись на дачному кооперативі за адресою м.Кролевець, вул. Бузкова, вчинила дрібне хуліганство, а саме, висловлювалася нецензурною лайкою на ОСОБА_3 , чим порушила громадський порядок і спокій громадян.

Під час розгляду справи відносно ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП судом встановлено за змістом пояснень потерпілої , в день вчинення правопорушення до неї у двір по АДРЕСА_1 увірвалися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , безпричинно влаштували сварку, погрожували їй та її сім?ї фізичною розправою , вчиняли на неї моральний тиск , на її вимогу покинути її територію вони розкидали садовий інвентар.

На розсуд суду в даному випадку ОСОБА_3 повідомила про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 162 КК України , у якому були наявні відомості, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Кролевецьким районним судом в порядку ст. 282 КУпАП надіслано інформацію до Кролевецького ВП № 1 (м. Кролевець ) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області.

Очевидно, вдавшись до оцінки дій судді Кролевецького районного суду в позовній заяві мова іде про суддю Моргун О.В. , оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися із скаргами до ВРП на суддю Кролевецького районного суду Моргун О.В.

Розгляд мною справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі , гідності, відшкодування моральної шкоди та прийняття будь якого рішення у стороннього спостерігача буде викликати сумніви в неупередженості судді.

Вважаю, що суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про самовідвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд, про що йде мова в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом, а суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 1-2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства, а згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Крім того, обставиною, що також виключає участь судді у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

За наявності підстав, передбачених ст. 36 ЦПК України, суддя зобов`язаний заявити самовідвід (ч. 1 ст.39 ЦПК).

Разом з тим, як було наведено вище, кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону (ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»), що також закріплено і в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно п. 81 рішення ЄСПЛ від 06.09.2005 «Салов проти України» (Salov v. Ukraine), заява № 65518/01) «неупередженість» у сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді в конкретній справі тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію, тобто чи були в суді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу».

Підходи до встановлення наявності упередженості та безсторонності суддів також викладені у рішеннях ЄСПЛ (зокрема, справа «Мироненко та Мартиненко проти України» (Mironenko and Martenko v. Ukraine), заява № 4785/02, 10.12.2009, п. 66, 69, 70), згідно яких наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції за допомогою об`єктивного та суб`єктивного критеріїв. У кожній окремій справі необхідно визначити, чи мають стосунки, які розглядаються, такі природу і ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Застосовуючи об`єктивний критерій, необхідно з`ясувати, чи існують певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в безсторонності судді.

У справі «Білуха проти України» (рішення від 09.11.2006, заява № 33949/02) ЄСПЛ констатував, що «наявність безсторонності відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (п. 49). При вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною».

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (від 10.12.2009), наявність безсторонності має визначатися відповідно до п.1 ст.6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв він упередженість або безсторонність у справі. За об`єктивним визначається, крім інших аспектів, чи забезпечували суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у безсторонності (зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» та «Ветштайн проти Швейцарії»).

У справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» Суд розтлумачив, що по-перше необхідно встановити, що суд був суб`єктивно безсторонній, тобто жоден із його членів відкрито не проявляв упередженість та особисту зацікавленість. По-друге, суд повинен бути об`єктивно безсторонній, тобто передбачається існування достатніх гарантій, щоби виключити будь-які сумніви щодо цього.

Згідно Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН № 2006/23 від 27.07.2006, неупередженість є необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків, а у п. 2.5 цих принципів визначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. При цьому підлягає задоволенню відвід судді від участі в розгляді справи, якщо у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в його неупередженості.

Здійснюючи розгляд справ ЄСПЛ констатував, що «…сумнів є легітимним, навіть якщо він не призводить до суттєвих наслідків; сумніви можуть бути фактично необґрунтованими; достатньо того, що в розумної людини, на її погляд, вони викликають побоювання стосовно упередженості суду, що має підґрунтя на певних обставинах» (рішення ЄСПЛ від 26.09.2019 у справі «Іліє проти Румунії» (Ilie v. Romania), заява № 26220/10), тому суд може бути справедливим, але породжувати легітимні сумніви щодо своєї безсторонності.

Коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженим рішенням РСУ від 04.02.2016 № 1, роз`яснено, що суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але повинен бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. Довіра з формуванням суспільної думки націлена на правомірні очікування з боку громадськості певної моделі поведінки від суддів, що втілюється у ефективному відправленні судочинства і виступає мірою реалізації завдань справедливого суду (ст. 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22.02.2013).

Аналізуючи зазначені вимоги закону, вважаю, що головною метою самовідводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді (суддів), оскільки кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом (ст. 6 Конвенції).

З огляду на чинне національне законодавство України, усталену судову практику ЄСПЛ щодо тлумачення понять «незалежний», «безсторонній» та щодо визначення суб`єктивного і об`єктивного критеріїв неупередженості (безсторонності) суду, вважаю щодо доводи щодо самовідводу є обґрунтованими і заслуговують на увагу, оскільки існує відома обставина, яка породжує легітимні сумніви щодо можливої безсторонності/об`єктивності та виключає участь судді у розгляді справи згідно п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ у справі LeComte, VanLeuven i DeMeyere vs Belgium, суд має бути неупередженим і безстороннім.

Щодо безсторонності Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

З наведеного слідує, що застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в його безсторонності. При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.

Згідно п 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Європейський суд стверджує в справах Делкурта (А 11 параграф 31), П`єрсака (А 53 параграф 30) і де Куб бера (А 86 параграф 26): "...будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід".

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд (склад суду) достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності («Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії», «Пуллар проти Сполученого Королівства», «Кипріану проти Кіпру»).

Згідно з п. 12 висновку № 1 Консультативної ради європейських суддів судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на те, що для віри в незалежність і неупередженість суду важливі їх зовнішні ознаки, оскільки під питанням знаходяться повага і авторитет, які суди в демократичному суспільстві повинні вселяти громадськості.

Є цілком очевидним, що в подальшому прийняття судом будь-якого рішення в зазначеній цивільній справі може бути розцінено як таке, що прийняте через упередження або вплив, саме з цих підстав.

Таким чином, з метою гарантування неупередженості та об`єктивності здійснення правосуддя, запобігання можливим висновкам про зацікавленість у результатах розгляду справи та обставин, які можуть викликати у сторін сумніви в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, та у стороннього спостерігача, довіри до незалежності судової влади, вважаю, що підстава, викладена у заяві про самовідвід судді є обгрунтованою і заява про самовідвід підлягає задоволенню.

З підстав визначених п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України та враховуючи зміст п 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, позицію Європейського суду у вищезазначених справах є підстави для самовідводу у зазначеній справі.

Обґрунтований самовідвід свідчить про сумлінне виконання суддею своїх обов`язків. Обґрунтування самовідводу не може піддаватися сумніву.

Заява про самовідвід головуючого судді Моргуна О.В. подана до початку судового розгляду цивільної справи.

Згідно ч. 2 ст. 40 ЦПК України суд задовольняє відвід, якщо доходить до висновку про його обґрунтованість.

Згідно ч. 9 ст. 40 ЦПК України питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Враховуючи викладене, з підстав визначених п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України та враховуючи зміст ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з метою уникнення створення об`єктивних підстав вважати про не довіру до незалежності судової влади з метою дотримання вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розгляду справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, суд приходить до висновку, що подана заява про самовідвід є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. ст. 36, 38, 39, 40 ЦПК України ,-

У Х В А Л И В:

Задовольнити самовідвід головуючого судді Моргуна Олексія В`ячеславовича у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі , гідності та відшкодування моральної шкоди.

Справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі , гідності та відшкодування моральної шкоди передати до канцелярії Кролевецького районного суду для повторного авторозподілу.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

СуддяО. В. Моргун