Справа № 203/2380/23
Провадження № 2/0203/155/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Сливчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,

встановив:

03 травня 2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності. В обґрунтування позову зазначено, що 01 листопада 2003 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем в якому 29 вересня 2006 року народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Оскільки сторони більше не підтримують шлюбні стосунки, позивачка звернулась до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу (цивільна справа № 203/1195/23), рішення за яким на час звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя не було ухвалено. В період зареєстрованого шлюбу сторонами по справі була придбана квартира АДРЕСА_1 та транспортний засіб марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2004, які за спільною домовленістю були зареєстрована за відповідачем. Оскільки згоди щодо добровільного поділу майна в досудовому порядку сторони не дійшли, позивачка просить суд визнати вказані квартиру та транспортний засіб спільною сумісною власністю та розділити їх між позивачкою та відповідачем в рівних частках, визнавши за позивачкою право приватної власності на частину квартири та на частину транспортного засобу, а також просила стягнути з відповідача судові витрати у справі (а.с. а.с. 1 3).

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. 28).

В підготовчому судовому засіданні 01 червня 2023 року за участю представника позивачки та представника відповідача було ухвалено продовжити строк підготовчого засідання на 30 днів, задовольнити клопотання представника відповідача та відкласти розгляд справи на 10 липня 2023 року (а.с. а.с. 36 37).

15 червня 2023 року від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на правову допомогу (а.с. а.с. 40 41).

16 червня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначав, що не визнає позовні вимоги в повному обсязі, оскільки спірну квартиру та транспортний засіб було придбано відповідачем не за спільні кошти подружжя, а за грошові кошти, які були надані відповідачу його матір`ю ОСОБА_5 , яка відкладала гроші довгі роки своєї трудової діяльності. У зв`язку з викладеним, відповідач вважає, що спірне майно є його особистою власністю, що не підлягає поділу (а.с. а.с. 46 48).

В підготовче судове засідання 10 липня 2023 року з`явився представник позивачки, відповідач та його представник в підготовче судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивачки вважала за можливе призначити справу до судового розгляду.

Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 10 липня 2023 року цивільну справу № 203/2380/23 було призначено до розгляду по суті в судовому засіданні 28 серпня 2023 року (а.с. а.с. 50, 53).

Судове засідання 28 серпня 2023 року не відбулось через зайнятість судді в іншому провадженні, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 22 вересня 2023 року (а.с. 56).

В судове засідання 22 вересня 2023 року учасники справи не з`явились, про причини неявки не повідомили, повідомлялись про час і місце розгляду справи належним чином. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників розгляд справи було відкладено на 02 листопада 2023 року (а.с. 60).

В судове засідання 02 листопада 2023 року учасники справи не з`явились, від представника позивачки надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з її хворобою. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників розгляд справи було відкладено на 29 листопада 2023 року (а.с. а.с. 65, 69).

В судове засіданні 29 листопада 2023 року з`явилась представник позивачки, відповідач та його представник не з`явились, про причини неявки не повідомили, повідомлялись про час і місце розгляду справи належним чином. В судовому засіданні 29 листопада 2023 року представник позивачки підтримала позов та просила його задовольнити з мотивів зазначених в позовній заяві. Судом було досліджено письмові докази у справі. В судовому засіданні було оголошено перерву до 20 грудня 2023 року для підготовки до судових дебатів.

Судове засідання 20 грудня 2023 року не відбулось через зайнятість судді в іншому провадженні, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 16 січня 2024 року.

В судове засідання 16 січня 2024 року учасники справи не з`явились, від представника позивачки надійшла заява про завершення розгляду справи за її відсутності. В заяві представник позивачки зазначала, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. До заяви були додані документи на підтвердження витрат позивачки на правову допомогу адвоката.

Відповідач та його представник в судове засідання 16 січня 2024 року не з`явились, про причини неявки не повідомили, повідомлялись про час і місце розгляду справи належним чином.

Розгляд справи було завершено в засіданні 16 січня 2024 року. Враховуючи, що учасники справи в судове засідання не з`явились, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

01 листопада 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції міста Дніпропетровська, актовий запис № 431. В шлюбі ОСОБА_6 взяла прізвище « ОСОБА_7 » (а.с.8).

Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 14 липня 2023 року у цивільній справі № 203/1195/23 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. Рішення набрало законної сили 18 серпня 2023 року.

Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 14 липня 2023 року у цивільній справі № 203/1195/23 встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від грудня 2022 року не ведуть спільного господарства, мешкають окремо одне від одного.

03 лютого 2017 року згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Топоровською В.О. за реєстром № 37, відповідачем було придбано квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Згідно з відповіддю № 348036 від 05 грудня 2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на цю квартиру зареєстроване за відповідачем.

Крім того, 31 липня 2018 року відповідачем було придбано транспортний засіб марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2004, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 02.03.2023 р. (а.с. а.с. 17 18).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, як це визначено частиною четвертою статті 65 СК України. Таким чином, при розподілі майна подружжя між подружжям буде поділено не тільки майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а і борги подружжя (кредити і т. д.) та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Згідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 3 статті 364 ЦК України передбачено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне визнати квартиру АДРЕСА_1 та транспортний засіб марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2004, спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вказане майно було набуте під час перебування сторін у шлюбі.

При цьому, суд не може взяти до уваги доводи відповідача про те, що спірну квартиру та транспортний засіб було придбано відповідачем не за спільні кошти подружжя, а за грошові кошти, які були надані відповідачу його матір`ю ОСОБА_5 , яка відкладала гроші довгі роки своєї трудової діяльності, через відсутність будь-який доказів на підтвердження цих тверджень.

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки на час розгляду справи єдиним майном подружжя, яке підлягає поділу є спірна квартира та транспортний засіб, суд приходить до висновку про необхідність визначення ідеальних часток сторін у цьому майні. При поділі майна суд визначає частки позивачки та відповідача рівними по для кожного.

Таким чином, оскільки на цей час спірна квартира зареєстрована за відповідачем як одноосібним власником, з метою захисту прав позивачки необхідно визнати за позивачкою та відповідачем право приватної власності кожного на частину цього майна, припинивши право спільної сумісної власності на це майно.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір сплачений при поданні позову, що становить 1 098 грн. 50 коп.

Згідно ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 8 ст.141ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З наведених підстав з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню поштові витрати в розмірі 38 грн. та витрати з отримання інформаційної довідки в розмірі 30 грн.

Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При вирішенні питання про розподіл між сторонами витрат на оплату правової допомоги адвоката суд враховує, що на підтвердження вказаних витрат позивачкою подано договір № 2502 про надання правової допомоги адвокатом Дрожак Юлією Миколаївною від 25 лютого 2023 року. Згідно ордеру серії АЕ № 1130420 адвокат Дрожак Ю.А. брала участь в розгляді цивільної справи № 203/2380/23 на підставі цього договору. Зазначений адвокат брала участь в судових засіданнях, подавала процесуальні документи. Між позивачкою та адвокатом складено акт виконаних робіт в якому зазначено, що позивачкою сплачено адвокату 10 000 грн. Таким чином, доведено факт понесення позивачкою витрат на оплату правової допомоги адвоката, які відповідають критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. У зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, зазначені витрати позивачки підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.14, 321, 364, 368 ЦК України, ст.ст.60, 63, 65, 69, 70, 71 СК України, ст.ст.81, 141, 209, 258, 263-265, 268, 274, 279-287 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна задовольнити.

Розділити спільну сумісну власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , а саме квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 27,7 кв.м., житловою площею 14,4 кв.м., яка в цілому складається з: 1 кухня, 2 коридор, 3 санвузол, 4 житлова, в рівних частках в наступному порядку:

визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , право приватної власності на (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , право приватної власності на (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 .

Розділити спільну сумісну власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , а саме транспортний засіб марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2004, в рівних частках в наступному порядку:

визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , право приватної власності на (одну другу) частину транспортного засобу марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2004;

визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , право приватної власності на (одну другу) частину транспортного засобу марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2004.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати по справі в загальному розмірі 11 166 (одинадцять тисяч сто шістдесят шість) гривень 50 копійок, які складаються з: витрат зі сплати судового збору в розмірі 1 098,50 грн., поштових витрат в розмірі 38 грн., витрат з отримання інформаційної довідки в розмірі 30 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня підписання його повного тексту.

Повний текст рішення складено 26.01.2024 р.

Суддя С.В. Єдаменко