Справа № 127/3322/24
Провадження № 22-ц/801/2333/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 рокуСправа № 127/3322/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Стадника І.М.,

розглянувши в письмовому провадженні цивільну справу №127/3322/24 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення нарахованих 3% відсотків річних за порушення грошового зобов`язання,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Ткача Юрія Анатолійовичана рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2024 року,яке ухвалила суддя Шаміна Ю.А. в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст судового рішення складено 23 вересня 2024 року,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення нарахованих 3% відсотків річних за порушення грошового зобов`язання, мотивуючи його тим, що 10 червня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 10-МСБ/08 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 500 доларів США. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 10 червня 2008 року ПАТ АБ «Укргазбанк» уклав з ОСОБА_3 договір поруки №10/1 та ОСОБА_2 договір поруки №10/2.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 19 серпня 2010 року (справа №2-1825/10) стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь банку 4493,85 доларів США заборгованості за кредитом та 3480,27 грн пені.

З дня ухвалення рішення до 10 грудня 2023 року заборгованість погашено частково в розмірі 916,51 доларів США, що відображено та підтверджується випискою по особовому рахунку НОМЕР_1 ….. НОМЕР_2 за період з 10 червня 2008 року по 10 грудня 2023 року.

Позивач звертає увагу на те, що рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості набрало законної сили, однак, до цього часу не виконане в повному обсязі, сума заборгованості не сплачена, у зв`язку з чим ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Укргазбанк» відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України було здійснено нарахування 3% річних від простроченої суми за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 647,64 доларів США, яку позивач просив стягнути з відповідачів, а також судовий збір.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» 3% річних за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 647,64 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» 1514 грн судового збору з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки відповідачі свої договірні зобов`язання належним чином не виконували, наявне порушення виконання зобов`язань, тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 647,64 доларів США.

При цьому, суд першої інстанції прийшов до висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущений.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Ткач Ю.А.подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх обставин по справі, тому просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі посилається на те, що відсутні правові підстави для стягнення 3% річних в порядку ст.625 ЦК України, оскільки позивач звернувся з позовом до суду після фактичного виконання рішення суду. Крім того, вважає, що позивач пропустив строки позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниця від 19 серпня 2010 року (справа №2-1825/10) стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» кошти в сумі 4493,85 доларів США та 3480,27 грн, з яких: 1656,00 доларів США частина кредиту, що залишилася до погашення, 2177,94 доларів США прострочений кредит, 659,91 доларів США відсотки за користування кредитом, 2853,60 грн пеня по кредиту, 626,67 грн пеня по процентах; а також стягнуто судовий збір у сумі 394,15 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. Рішення суду набрало законної сили 18 жовтня 2011 року, згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 18 жовтня 2010 року.

10 червня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладений Кредитний договір №10-МСБ/08. Відповідно до пункту 1.1 Кредитного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 5000 доларів США на строк з 10 червня 2008 року по 09 червня 2010 року і сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 24% річних.

Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_3 (договір поруки №10/1) та ОСОБА_2 (договір поруки №10/2). Відповідно до умов договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору та відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об`ємі, що і позичальник - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки за невиконання або неналежне виконання зобов`язань - в повному об`ємі (пункти 1.2, 1.3).

Вказані вище обставини встановлені рішенням Ленінського районного суду м. Вінниця від 19 серпня 2010 року (справа №2-1825/10), які в силу положень ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Відповідно до виписки/особовий рахунок за період 10 червня 2008 року по 10 грудня 2023 року здійснювалося часткове погашення заборгованості за кредитним договором 10-МСБ/08 від 10 червня 2008 року.

15 грудня 2023 року головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби в місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондар Н.С. при примусовому виконанні виконавчого листа номер №2-18-25-2010, виданого 17 листопада 2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці, про стягнення коштів у сумі 4493,85 доларів США та 3600,27 грн встановлено, що виконавчий документ виконаний фактично в повному обсязі та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №6281232.

Згідно квитанції №6126-2380-8438-8274 від 07 грудня 2023 року ОСОБА_1 на користь Першого відділу ДВС в місті Вінниці ЦМУ МЮ (м. Київ) сплачено грошові кошти по ВП №6281232 у сумі 127343,15 грн, з яких: 115652,60 грн борг, 11559,55 грн виконавчий збір, 1331 грн витрати.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що рішення у період 12 березня 2017 по 23 лютого 2022 року відповідачами не було виконане у зв`язку з чим позивач здійснив розрахунок розміру 3% річних за цей період відповідно до ст. 625 ЦК України, що становить 647,64 доларів США.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ОСОБА_1 у суді першої інстанції просила застосувати позовну давність до вимог позивача.

Позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (стаття 256, частина перша статті 260, частина третя статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю в три роки.

Порядок відліку позовної давності наведено в статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), на яку посилається заявниця в касаційній скарзі та яку правильно врахували суди попередніх інстанцій.

Щодо продовження строків давності на строк дії карантину, необхідно зазначити таке.

Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30 червня 2023 року (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року).

Однак суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України).

Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»).

Отже, на період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однак не звільнив від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, тому до спірних правовідносин застосовні положення про позовну давність та щодо її продовження на строк дії карантину.

Тобто, строки давності щодо вимог про стягнення сум за статтею 625 ЦК України, які не спливли на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року), продовжуються на строк дії такого карантину.

Такі висновки щодо застосування Закону № 540-ІХ викладені в пункті 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22), а також в постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року в справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 16 листопада 2023 року в справі № 487/1342/21 (провадження № 61-4298св23), від 20 квітня 2023 року в справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св22), на які посилається заявниця в касаційній скарзі та які не враховані судами попередніх інстанцій.

У цій справі рішення Ленінського районного суду м. Вінниця від 19 серпня 2010 року солідарними боржниками не виконане, таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому в позивача право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникло за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Згідно із Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ), що набрав чинності 17 березня 2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, за змістом якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та в тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Закон № 2120-ІХ виключив можливість нарахування сум за статтею 625ЦК України з 24 лютого 2022 року, однак не змінив положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ щодо продовження строку давності, зокрема за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, нарахованих до 24 лютого 2022 року, на період дії карантину.

Карантин на території України скасований з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651, тому позивач, звернувшись до суду в січні 2024 року, про стягнення 3 % річних дотримався строків давності, які продовжувалися відповідно до Закону № 540-ІХ.

Запровадження на всій території карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 257 ЦК України. Вирішувати питання поважності пропуску такого строку не потрібно.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 947/8885/21 (провадження № 61-7480сво22), у постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року в справі № 206/3045/23 (провадження № 61-3852св24).

Отже рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 24756,23 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ткача Юрія Анатолійовичазалишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 26 грудня 2024 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Стадник І.М.