ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/301/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Дядейко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом АТ „Сенс Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором зі спадкоємців в порядку спадкування майна померлого позичальника,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором зі спадкоємців в порядку спадкування майна померлого позичальника.

В судовому засіданні представник позивача АТ „Сенс Банк" Стовбун О.Й. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 5.10.2007 року між Акціонерним комерційним Банком „ТАС-Комерцбанк" та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №2709/1007/88-391, за яким банк надав позичальнику грошові кошти у вигдяді кредитної лінії, що не поновлюється в розмірі 60 000 Євро, які були використані ним на споживчі цілі. Позичальник зобов`язався повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених договором. Згідно п.2.1 кредитного договору та п.2 іпотечного договору №2709/1007/88-391-Z-1 від 5.10.2007 року забезпеченням виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті відсотків за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату відсотків і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, та інших витрат кредитора, виступає іпотека, предметом якої є квартира АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_5 , батьку позичальника на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 22.05.2001 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації. Пізніше АКБ „ТАС-Комерцбанк" був перейменований на ПАТ „Сведбанк". 25.05.2012 року ПАТ „Сведбанк" відступив право вимоги за кредитним договором №2709/1007/88-391 від 5.10.2007 року ПАТ „Дельта Банк" на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги. А 15.06.2012 року ПАТ „Дельта Банк" відступив право вимоги за кредитним договором №2709/1007/88-391 від 5.10.2007 року ПАТ „Альфа-Банк" на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги. Таким чином, всі права вимоги за кредитним договором №2709/1007/88-391 від 5.10.2007 року перейшли до нового кредитора ПАТ „Альфа-Банк". ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер. В зв`язку зі смертю позичальника договірні зобов`язання за вказаним кредитним договором залишились невиконаними. Однак смерть боржника ОСОБА_4 не припиняє зобов`язання за кредитним договором №2709/1007/88-391 від 5.10.2007 року та за іпотечним договором №2709/1007/88-391-Z-1 від 5.10.2007 року. 15.08.2017 року ПАТ „Альфа-Банк" отримав лист від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Постол Н.І. про те, що Одинадцята Київська державна нотаріальна контора перенаправила приватному нотаріусу Постол Н.І. за належністю заяву-претензію з вимогами ПАТ „Альфа-Банк" до спадкоємців померлого ОСОБА_4 , дана заява-претензія долучена до спадкової справи №1-2017, відкритої щодо майна померлого ОСОБА_4 , з заявами про прийняття спадщини звернулись мати померлого ОСОБА_6 , донька померлого ОСОБА_7 , донька померлого ОСОБА_8 . Крім того, приватним нотаріусом Постол Н.І. було доведено вказаним спадкоємцям про наявність заяви-претензії ПАТ „Альфа-Банк" до них, а також повідомлено, що свідоцтво про право на спадщину їм не видавалось, так як між ними існує спір про право на спадкування. У встановлений ст.1270 ЦК України строк відповідачі не звертались до приватного нотаріуса Постол Н.І. про відмову від прийняття спадщини, тому вони є спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 . За таких обставин вони несуть відповідальність за невиконання договірних зобов`язань у зв`язку зі смертю позичальника ОСОБА_4 перед ПАТ „Альфа-Банк" за кредитним договором №2709/1007/88-391 від 5.10.2007 року та за іпотечним договором №2709/1007/88-391-Z-1 від 5.10.2007 року. Тому просить стягнути на користь ПАТ „Альфа-Банк" з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 422 121 грн. 31 коп. з кожної, що становить по 1/3 частини від загальної заборгованості за договором, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, укладеного за життя ОСОБА_4 .

Представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_9 в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні та пояснив, що відповідач ОСОБА_6 не є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4 , оскільки приватний нотаріус не видала їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом. А статус спадкоємця вона набуває тільки після отримання вказаного документу. Звернення її до приватного нотаріуса Постол Н.І. з заявою про прийняття спадщини вказує, що вона є особою, яка має право на спадщину за заповітом. За таких обставин вона не може відповідати за договірні зобов`язання померлого ОСОБА_4 перед позивачем, так як не отримала свідоцтво, тому і не є спадкоємцем.

Представник відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ОСОБА_10 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав щодо обох відповідачів, пояснивши, що спадкоємцями майна померлого ОСОБА_4 є його мати ОСОБА_6 та його обидві доньки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Вказані особи звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Постол Н.І. з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 і приватним нотаріусом Постол Н.І. була відкрита спадкова справа. До складу спадщини увійшли належна на праві власності ОСОБА_4 квартира АДРЕСА_2 та його боргові зобов`язання за кредитним договором перед банком. Ще за життя 19.07.2013 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Панченко Л.Є., зареєстрований у реєстрі за №15-760, яким заповів належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_3 своїй матері ОСОБА_6 . З приводу цього між спадкоємцями виник спір щодо спадкового майна і ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулись до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.08.2021 року, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного суду від 27.04.2023 року, було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним. Дане рішення вступило в законну силу 27.04.2023 року. Отже, спадкоємцем за заповітом належного позичальнику майна - квартири АДРЕСА_3 є матір померлого ОСОБА_6 . Спадкоємці за законом ОСОБА_7 та ОСОБА_8 жодного майна у спадщину не отримали, тому у них не виникло обов`язку виконувати вимоги кредитора. Крім того, на підтвердження існуючої заборгованості ОСОБА_4 перед банком позивач надав розрахунок такої заборогованості, який не є доказом по справі, оскільки є відображенням односторонніх аріфметичних розрахунків позивача, не є первинним документом, оформленим відповідно до ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", не відповідає вимогам ст.77; 79-80 ЦПК України. Також позивач обрав не вірний спосіб захисту, оскільки спадкоємці відповідають перед кредитором позичальника в межах вартості спадкового майна, яке може бути задоволене шляхом одноразового платежу. Тому вимога до спадкоємців повинна була про накладення стягнення на майно, а не стягнення заборгованості за кредитним договором зі спадкоємців в порядку спадкування майна померлого позичальника.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні факти та правовідносини.

Відповідно до ч.1, ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як зазначає ч.1, ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, 5.10.2007 року між Акціонерним комерційним Банком „ТАС-Комерцбанк" та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №2709/1007/88-391, за яким банк надав позичальнику грошові кошти у вигдяді кредитної лінії, що не поновлюється в розмірі 60 000 Євро, які були використані ним на споживчі цілі. Позичальник зобов`язався повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених договором (т.1, а.с.26-28). Згідно п.2.1 кредитного договору та п.2 іпотечного договору №2709/1007/88-391-Z-1 від 5.10.2007 року забезпеченням виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті відсотків за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату відсотків і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, та інших витрат кредитора, виступає іпотека, предметом якої є квартира АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_5 , батьку позичальника на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 22.05.2001 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації (т.1, а.с.34-36; 59-60).

Як наголошує п.1, ч.1, ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За приписами ч.1, ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Після укладення вказаного кредитного договору АКБ „ТАС-Комерцбанк" був перейменований на ПАТ „Сведбанк". 25.05.2012 року ПАТ „Сведбанк" відступив право вимоги за кредитним договором №2709/1007/88-391 від 5.10.2007 року ПАТ „Дельта Банк" на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги (т.1, а.с.111-116). А 15.06.2012 року ПАТ „Дельта Банк" відступив право вимоги за кредитним договором №2709/1007/88-391 від 5.10.2007 року ПАТ „Альфа-Банк" на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги (т.1, а.с.117-122). Таким чином, всі права вимоги за кредитним договором №2709/1007/88-391 від 5.10.2007 року перейшли до нового кредитора ПАТ „Альфа-Банк". В 2022 році ПАТ „Альфа-Банк" був перейменований на АТ „Сенс Банк".

Відповідач ОСОБА_6 (т.1, а.с.71-72) була матір`ю позичальника ОСОБА_4 і є бабусею позивачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

12.06.2007 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 було розірвано (т.1, а.с.67).

Вказані вище обставини не заперечувались учасниками справи і визнані ними у судовому засіданні, тому не підлягають доказуванню при розгляді даної справи в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України.

За змістом ч.1, ст.1216 ЦК України (в редакції 2003 року) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , виданого 30.01.2017 року відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві (т.1, а.с.87).

Згідно ч.1, ст.1220 ЦК України (в редакції 2003 року) спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на його майно, яке на день смерті перебувало у нього на праві власності, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , яка належала на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24.02.2003 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації (т.1, а.с.57-58).

Як вказує ч.1, ст.1261 ЦК України (в редакції 2003 року) у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В межах передбаченого ст.1270 ЦК України мати померлого ОСОБА_6 та його обидві доньки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Постол Н.І. з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 і приватним нотаріусом Постол Н.І. була відкрита спадкова справа №1-2017.

15.08.2017 року ПАТ „Альфа-Банк" отримав лист від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Постол Н.І. про те, що Одинадцята Київська державна нотаріальна контора перенаправила приватному нотаріусу Постол Н.І. за належністю заяву-претензію з вимогами ПАТ „Альфа-Банк" до спадкоємців померлого ОСОБА_4 , дана заява-претензія долучена до спадкової справи №1-2017, відкритої щодо майна померлого ОСОБА_4 , з заявами про прийняття спадщини звернулись мати померлого ОСОБА_6 , донька померлого ОСОБА_7 , донька померлого ОСОБА_8 . Крім того, приватним нотаріусом Постол Н.І. було доведено вказаним спадкоємцям про наявність заяви-претензії ПАТ „Альфа-Банк" до них, а також повідомлено, що свідоцтво про право на спадщину їм не видавалось, так як між ними існує спір про право на спадкування (т.1, а.с.97).

За змістом ч.1, ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на

випадок своєї смерті.

Як наголошує ч.1-2, ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до ч.1-2, ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Ще за життя 19.07.2013 року ОСОБА_4 склав заповіт, за посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Панченко Л.Є., зареєстрований у реєстрі за №15-760, яким заповів належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_3 своїй матері ОСОБА_6 . З приводу цього між спадкоємцями виник спір щодо спадкового майна і ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулись до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним.

Згідно ч.4, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.08.2021 року (т.1, а.с.226-233), залишеним без змін Постановою Київського апеляційного суду від 27.04.2023 року (т.1, а.с.234-238), було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним. Дане рішення вступило в законну силу 27.04.2023 року.

Вказаними судовими рішеннями було встановлено обставину укладання зазначеного заповіту (т.1, а.с.228; 235), оскільки його примірник в матеріалах даної справи відсутній.

Як передбачає ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

За змістом п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 „Про судове рішення у цивільній справі" рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

За приписами ч.1-2, ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

12.10.2017 року ПАТ „Альфа-Банк" звернувся з вимогою досудового врегулювання спору до кожного спадкоємця ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 про сплату ними заборгованості спадкодавця перед банком шляхом одноразового платежу, яка станом на 20.04.2014 року становила 40 574,02 Євро (т.1, а.с.100-110). Однак вимога задоволена не була.

Аналізуючи докази, зібрані в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_6 є єдиною спадкоємицею за заповітом на все спадкове майно (квартиру), що належало померлому на праві власності до смерті, а спадкоємці за законом ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не отримають ніякого спадкового майна, так як вони не відносяться до осіб, зазначених в ч.1, ст.1241 ЦК України, тому саме ОСОБА_6 несе відповідальність за виконання зобов`язання за кредитним договором позичальника ОСОБА_4 в межах вартості спадкового майна і тому саме з неї на користь позивача необхідно стягнути 422 121 грн. 31 коп. в рахунок стягнення 1/3 частини заборгованості за кредитним договором №2709/1007/88-391 від 5.10.2007 року як спадкоємиці за заповітом майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , так як суд не може вийти за межі пред`явлених позовних вимог. В задоволенні вимог позивача до відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 необхідно відмовити.

Суд не може покласти в основу рішення пояснення представника відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ОСОБА_10 про те, що розрахунок заборогованості за кредитним договором не є доказом по справі, оскільки він є відображенням односторонніх аріфметичних розрахунків позивача, і не є первинним документом, оформленим відповідно до ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", не відповідає вимогам ст.77; 79-80 ЦПК України, а позивач обрав не вірний спосіб захисту, оскільки в судовому засіданні відповідачі та їх представники не оспорювали розмір заборгованості з будь-яких підстав, не надали суду свій розрахунок як контраргумент позивачу. Крім того, позивач сам має право обирати спосіб захисту свого порушенного права в суді, якщо він передбачений ст.16 ЦК України, а невірно обраний спосіб захисту не є підставою для відмови у задоволенні позову.

За правилами ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд задовольняє позовні вимоги позивача частково, тому саме з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, заявлений в межах позову: 6 331 грн. 82 коп. судового збору за подачу позову до суду, 266 грн. 66 коп. судового збору за подачу заяви про забезпечення доказів до суду.

Керуючись ст.4; 10; 12-13; 76-80; 81; 133; 137; 141; 258-259; 263-265 ЦПК України, на підставі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції", ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.41 Конституції України, ст.321; 512; 514; 1046; 1049; 1216; 1220; 1233-1234; 1236; 1241; 1261; 1282 ЦК України, ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81, ч.4, ст.82 ЦПК України, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 „Про судове рішення у цивільній справі", суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Волковинці, Хмельницької області, зареєстрованої в АДРЕСА_4 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь АТ „Сенс Банк" 422 121 грн. 31 коп. в рахунок стягнення 1/3 частини заборгованості за кредитним договором №2709/1007/88-391 від 5.10.2007 року як спадкоємиці за заповітом майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , 6 331 грн. 82 коп. судового збору за подачу позову до суду, 266 грн. 66 коп. судового збору за подачу заяви про забезпечення доказів до суду, в межах вартості спадкового майна - квартири АДРЕСА_2 , а всього 428 719 грн. 79 коп.

В задоволенні частини позову АТ „Сенс Банк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором зі спадкоємців в порядку спадкування майна померлого позичальника ОСОБА_4 , стягнення судових витрат відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 8.02.2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Суддя :