РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Лутая А.М.,

за участю секретаря судового засідання Жолоб К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Фермерського господарства «Марчуки» про розірвання договору оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ

Позивачі ОСОБА_1 таОСОБА_2 у серпні 2023 року звернулся до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовують тим, що 01 квітня 2011 року між їх бабусею ОСОБА_3 та Фермерським господарством «Марчуки» (далі ФГ «Марчуки») укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано 25.06.2011 в управлінні Держкомзему у Володимирському районі. Договір оренди було укладено на 15 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після її смерті позивачі успадкували вказану земельну ділянку в рівних частках та зареєстрували за собою право власності на цю ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На дату подання позову вони є єдиними власниками земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:1303, площею 2,2261 га, яка розташована на території села Бубнів, Володимирського району Волинської області, та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказують, що відповідно до договору оренди земельної ділянки відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати орендодавцеві орендну плату у розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, однак вказані умови договору не виконує, орендну плату останній раз сплачував по двох земельних ділянках за 2014 рік у січні 2015 року. Фактично, орендар сам в односторонньому порядку усунувся від виконання умов договору оренди землі в повному обсязі, припинивши, спочатку з 2015 року сплачувати орендну плату, а також, добровільно припинивши з 2018 року обробляти та використовувати земельні ділянки за їхнім цільовим призначенням. Оскільки відповідач самовільно істотно порушив умови укладених Договорів оренди землі, це, на думку позивачів, є підставою для дострокового їх розірвання в судовому порядку.

На підставі викладеного позивачі просять суд розірвати вказаний договір оренди землі та скасувати рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за ФГ «Марчуки».

Суд своєю ухвалою від 21.08.2023, на підставі вказаної позовної заяви, відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання.

Ухвалою від 19.10.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті.

Позивачі в судове засідання не з`явилися, проте подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.

Суд, згідно ст.280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Суд, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків.

Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів.

Так, у судовому засіданні встановлено, що позивачі є власниками земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2,2261 га з кадастровим номером :05:001:1303, що розташована на території с.Бубнів Володимирського району Волинської області, яку вони успадкували після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказані обставини підтверджуються Державним актом на право приватної власності на землю серії ВЛ №813219, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :05:001:1303 від 01.07.2022 №НВ-022, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.08.2023 №342507424.

З дослідженого судом Договору оренди земельної ділянки встановлено, що 01 квітня 2011 року між ОСОБА_3 та ФГ «Марчуки» укладено договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка для ведення особистого сільського господарства загальною площею 2,23 га, що розташована на території с.Бубнів Володимирського району Волинської області.

Відповідно до Договору оренди землі Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування вказану земельну ділянку для вирощування сільськогосподарської продукції. Договор укладено строком на 15 років.

Згідно з п.п.9,11 Договору оренди землі Орендар взяв на себе зобов`язання сплачувати Орендодавцеві орендну плату у розмірі 3 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки в грошовому вигляді. Орендна плата вноситься до кінця поточного року.

Відповідно до п.39 Договору умовами розірвання договору в односторонньому порядку є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням та не сплата орендної плати.

Проте, усупереч положенням Договору та вимогам чинного законодавства про оренду землі, відповідач належним чином не виконує зобов`язань за Договором оренди землі, з 2015 року не сплачує у встановленому порядку орендну плату за користування земельною ділянкою, а з 2018 року взагалі припинив обробляти й використовувати земельну ділянку за її цільовим призначенням, що підтверджується довідкою Зимнівської сільської ради Володимирського району Волинської області від 07.08.2023 №80.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування вказаних обставин і на підтвердження дотримання ним умов Договору оренди землі.

Порушення строків виплати орендної плати за користування даною земельною ділянкою вважається порушенням статті 526 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання мають виконуватися належним чином, у передбачений договором термін та спосіб.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 1 Закону «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Частинами першою-третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

На вимогу однієї із сторін договір відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Положеннями статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку, своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Відповідно до п.п. «а», «д» ч.1 ст.141 Земельного Кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено правовий висновок щодо підстав для розірвання договору оренди землі з урахуванням пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України: «Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Отже, аналіз змісту статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» та пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підставу для розірвання договору оренди. При цьому факт несплати орендної плати стосується випадків як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Відповідно до статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) сформульовано такий правовий висновок: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року в справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку в справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність».

Зазначений підхід до вирішення питання щодо можливості розірвання договору судом з підстави істотності допущеного орендарем порушення договору шляхом систематичної несплати орендної плати є сталим та підтверджується релевантною практикою суду касаційної інстанції. Зокрема, аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 689/1101/18 (провадження № 61-10292св20), від 27 жовтня 2021 року у справі № 573/1833/20 (провадження № 61-7138св21), від 22 листопада 2021 року у справі № 341/609/20 (провадження № 61-10091св 21), від 24 листопада 2021 року у справі № 357/15284/18 (провадження № 61-13518св21), від 08 грудня 2021 року у справі № 357/452/21 (провадження № 61-7721св21).

Проаналізувавши вказані вище норми Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» та судову практику з цього питання, можна дійти висновку, що взяте відповідачем за договором оренди землі зобов`язання щодо сплати орендної плати повинно виконуватись належним чином та у строки, визначені Договором.

Договір оренди землі може бути розірваний за умови саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором чи неналежної її сплати, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки це позбавляє позивачів можливості отримати гарантовані договором кошти у встановлений строк за те, що їх земельну ділянку використовує інша особа.

Ураховуючи те, що ФГ «Марчуки» належним чином не виконує зобов`язання по сплаті орендної плати, добровільно відмовилося від користування земельними ділянками, воно вважається таким, що порушило зобов`язання, у зв`язку з чим наступають наслідки у вигляді права позивачів на розірвання договорів оренди та повернення земельної ділянки.

А тому, суд вважає за необхідне розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений 01.04.2011 між ОСОБА_3 та ФГ «Марчуки».

Щодо вимог позивачів про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки за ФГ «Марчуки» суд вважає необхідним зазначити таке.

Відповідно до положень Закону України Про оренду землі право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Державна реєстрація речових прав та їх обтяжень здійснюється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України.

За таких обставин скасування державної реєстрації права оренди, є наслідком розірвання договору оренди, на підставі якого було проведено державну реєстрацію такого права, а також є належним та ефективним способом захисту порушених прав позивачів, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині також слід задовольнити.

Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачів понесені ними та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі по 536,80 грн кожному.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,141,265,280,281 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Фермерського господарства «Марчуки» про розірвання договору оренди земельної ділянки - задовольнити.

Розірвати договір оренди землі (земельної ділянки кадастровий номер :05:001:1303, площею 2,2261 га) від 01 квітня 2011 року, укладений між ОСОБА_3 та Фермерським господарством «Марчуки», на підставі якого державним реєстратором «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області, згідно рішення індексний номер 64237881 від 20 липня 2022 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, було зареєстровано право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:1303, площею 2,2261 га, за Фермерським господарством «Марчуки».

Скасувати рішення державного реєстратора «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області, індексний номер 64237881 від 20 липня 2022 року про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:1303, площею 2,2261 га, за Фермерським господарством «Марчуки».

Стягнути з Фермерського господарства «Марчуки» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 понесені ними витрати по сплаті судового збору в розмірі по 536,80 грн кожній.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 05.02.2024.

Інформація щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Фермерське господарство «Марчуки», , адреса місцезнаходження: с. Менчичі, Володимирський район Волинська область.

Головуючий А.М.Лутай