ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1374/24 Справа № 179/966/23 Суддя у 1-й інстанції - Кравченко О.Ю Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що до 27 грудня 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , 2015 року народження.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2017 року стягнуто з відповідача аліменти у сумі 900 грн. щомісячно на утримання малолітнього сина. Також Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області виданий виконавчий лист №179/1223/17 від 09 листопада 2017 року, відповідно до якого відповідач має заборгованість у сумі 71812,72 грн.

Однак розмір аліментів, присуджених до стягнення рішенням від 15 вересня 2017 року є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, рівень витрат на дитину постійно зростає. При цьому також зазначала, що вона є багатодітною матір`ю, а відповідач є військовослужбовцем із постійним доходом, однак жодного разу не сплатив аліменти.

Просила змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача з твердої грошової суми 900 грн. на частку від усіх його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; припинити стягнення аліментів на підставі виконавчого листа №179/1223/17, виданого Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області 09 листопада 2017 року.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2023 рокув задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

З посиланням на доводи, аналогічні доводам позовної заяви зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено наявність підстав для зміни способу стягнутих з ОСОБА_2 аліментів на підставі рішення на утримання їх спільного з відповідачем сина. Зазначає, що на теперішній час син відвідує школу та спортивні секції і вона виконує свої батьківські обов`язки по забезпеченню інтересів дитини та її розвитку, на відміну від батька. Вважає, що стягнутий на підставі рішення від 15.09.2017 року розмір аліментів порушує право дитини на належне матеріальне забезпечення у відповідності до встановлених державою мінімальних розмірів такого забезпечення. Вона орендує житло, є багатодітною матір`ю, не працює, перебуває на обліку як малозабезпечена сім`я, а відповідач несе військову службу та має постійний офіційний дохід. Також звертала увагу, що відповідач на момент звернення до суду з апеляційної скаргою погасив заборгованість за виконавчим листом від 09.11.2018 року, а отже є цілком платоспроможним.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною в силу положень ч.6 ст. 19 ЦПК України та розглядається в спрощеному порядку, а ціна позову складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, виходячи із того, що ціна позову визначена сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців (стаття 176 ч.1п.3), розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивачем до апеляційної скарги додано скріншоти з он-лайн банкінгу, копія договору оренди, копії грамоти та сертифікату на ім`я ОСОБА_4 та довідку № 1024 про отримання допомоги малозабезпеченим сім`ям. Проте, як доказ вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивач зобов`язана була подати їх разом з поданням позовної заяви відповідно до положень статті 83 ЦПК України. Також ОСОБА_1 не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, не просить залучати їх в якості доказів, а також деякі з них датовані листопадом 2023 року, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 12 лютого 2015 року, який було розірвано рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27.12.2016 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2017 року у справі №179/1223/17 з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 900 гривень, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 09 серпня 2017 року і до повноліття дитини.

З довідки №25 від 15.09.2022 року вбачається, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з Законом України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 №2402-ІІІ має статус «дитина з багатодітної сім`ї» та має право на пільги, передбачені законодавством для багатодітних сімей.

ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 10.03.2022 року, що підтверджується довідкою командира військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2022 року №2246.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обставин, які б у розумінні чинного законодавства давали підстави для зміни способу стягнення аліментів.

Із такими висновками суду першої інстанції можна погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Аналіз положень статті 192 СК України свідчить про те, що зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Таким чином враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Тобто, закон пов`язує виникнення права на зміну розміру аліментів зі зміною матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, якщо такі обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів (визначення аліментів за домовленістю між батьками).

Отже, враховуючи встановлений частиною першою статті 81 ЦПК України обов`язок доказування, у справах про зміну розміру аліментів позивач повинен довести як наявність обставин, передбачених статтею 192 СК України, так і те, що ці обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів (визначення аліментів за домовленістю між батьками) та існують на момент звернення з позовом.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2017 року за заявою позивача з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в 900 грн., але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 09 серпня 2017 року і до повноліття дитини.

В обґрунтування позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів, позивач посилалася на те, що розмір аліментів, присуджених до стягнення рішенням від 15 вересня 2017 року є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, рівень витрат на дитину постійно зростає. При цьому також зазначала, що вона є багатодітною матір`ю, а відповідач є військовослужбовцем із постійним доходом .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно зазначив про те, що позивач не навела передбачених законом підстав для зміни способу стягнення аліментів та не надала відповідних доказів.

Грошове забезпечення військовослужбовця не можна прирівняти до постійного доходу, як заробітну плату. Виплата грошового забезпечення залежить від багатьох факторів і не має постійного характеру та не свідчить про покращення матеріального стану відповідача,який би давав підстави для зміни способу стягнення аліментів.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Жодного з цих доказів позивачем не надано та не заявлено клопотання щодо їх витребування у зв`язку із неможливістю їх надання.

При цьому, як зазначив суд першої інстанції, наявність заборгованості зі сплати аліментів у відповідача перед позивачем тягне за собою передбачені сімейним законодавством санкції у вигляді неустойки (пені), а не зміну способу стягнення аліментів.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги з приводу погашення відповідачем заборгованості зі сплати аліментів, яка була наявна на момент звернення із цим позовом, то зазначений факт не дає підстав суду апеляційної інстанції оцінити зміни в матеріальному стані відповідача .

Також слід звернути увагу, що посилання ОСОБА_1 на збільшення витрат на дитини у зв`язку із її відвідуванням школи та позакласних гуртків є підставою для стягнення додаткових витрат на дитину у порядку ст.185 СК України, що не є предметом заявлених позовних вимог. Зміна положень законодавства також не є підставою для зміни порядку стягнення аліментів.

Таким чином, позивачем не доведено зміни майнового чи сімейного стану, погіршення стану здоров`я,які б давали підстави для зміни способу стягнення аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У ч.1 ст. 84 ЦПК України зазначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Нових доказів, які не були предметом дослідження суду першої інстанції при ухваленні рішення про стягнення аліментів на утримання дитини та які б давали підстави для зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини матеріали справи не містять.

Отже суд першої інстанції із врахуванням норм матеріального та процесуального права правильно визнав недоведеним зміни матеріального становища сторін, сімейного стану чи стану його здоров`я після стягнення за рішенням суду аліментів, що є безумовними підставами для зміни способу стягнення аліментів. Крім того, слід звернути увагу, що факт перебування відповідача на військовій службі не є безумовним підтвердженням покращення його матеріального стану.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов обґрунтованого висновку про те, що не має підстав для зміни способу стягнення із ОСОБА_2 аліментів.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: