Справа № 346/5402/24
Провадження № 2/346/2126/24
23 грудня 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
у складі головуючого судді Калинюка О.П.
з участю секретаря Вербіщук О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Коломийської міської ради Івано - Франківської області як орган опіки та піклування, про встановлення факту самостійного виховання дитини,
в обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він перебував з відповідачкою у шлюбі, під час якого, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , у них народився син ОСОБА_3 .
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.09.2011 року шлюб між сторонами розірвано, вказаного неповнолітнього сина залишено проживати з відповідачкою.

Однак, з часу припинення спільного проживання сторін та розірвання їхнього шлюбу місце проживання позивача та вказаного сина сторін зареєстроване, та вони фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням вказаного суду від 04.01.2023 року змінено місце проживання зазначеної дитини та визначено її місце проживання з позивачем.

Позивач в позовній заяві також вказує, що відповідачка не приділяє жодної уваги щодо розвитку їхнього сина та ухиляється від виконання своїх обов`язків, пов`язаних із вихованням дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не створює умов для отримання належної освіти, матеріально не забезпечує цю дитину. Тому позивач самостійно виховує вказаного сина, піклується про його фізичний та духовний розвиток, син перебуває виключно на забезпеченні позивача.

Згідно з даними акту про обстеження умов проживання від 02.01.2024 року, виданого службою у справах дітей Коломийської міської ради Івано-Франківської області, умови для проживання неповнолітнього сина сторін, створені позивачем, є належними, а саме у їхній квартирі чисто, тепло, просторо, син сторін має місце для сну, відпочинку та проведення домашніх завдань. Між позивачем та сином стосунки побудовані на засадах любові та поваги один до одного.

Даними довідки, виданої 30.05.2024 року Коломийським ліцеєм №1 імені В. Стефаника Коломийської міської ради Івано-Франківської області, підтверджується той факт, що відповідачка контакту із цим начальним закладом не підтримує, успішністю її сина ОСОБА_3 не цікавиться, з його вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Вказаний син сторін регулярно відвідує школу, завжди охайний та доглянутий. Його батько спілкується з класним керівником, цікавиться життям сина в даному закладі.

Крім того, згідно з нижче вказаним документом син сторін перебуває під медичним спостереженням у лікаря педіатра відповідної амбулаторії загальної практики сімейної медицини. Відповідно до інформації лікаря педіатра загальний стан здоров`я вказаної дитини задовільний. Під час візитів в медичний заклад до 2022 року з цією дитиною частіше звертався її батько, під час останнього візиту, який мав місце 17.01.2022 р., дитину супроводжував її батько. Крім того, позивач 18.12.2023 року звертався до лікаря щодо отримання довідки про щеплення свого сина.

Позивач також вказує, що він офіційно працевлаштований в обласному комунальному підприємстві «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» та має стабільний дохід, а відповідачка перебуває за межами України.

Встановлення факту самостійного виховання позивачем вказаного сина має для позивача важливе значення, оскільки необхідне для захисту прав дитини, а також, враховуючи те, що син є випускником 9-го класу та бажає навчатися за межами України, встановлення вказаного факту необхідне з метою супроводу сина за кордон та можливості переміщення сина без документального оформлення згоди від його матері, яка не проживає разом із сином.

На підставі наведеного, посилаючись на відповідні законодавчі положення, практику Верховного Суду, які вказано нижче, просить встановити в судовому порядку факт самостійного виховання позивачем свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач та його представник, адвокат Гринів Яна Василівна в судове засідання не з`явились, однак, 05.12.2024 року вказана представник позивача подала до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без її та позивача участі, вказавши, що вони підтримують позовні вимоги в повному обсязі та не заперечують проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причин своїх неявок вона суду не повідомила, не звернулася із заявою про розгляд справи в її відсутності та не подала відзив на позов.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторона позивача не заперечує проти такого вирішення справи.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, по свою участь у розгляді даної справи не заявив.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі (їх представників), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (актовий запис № 54) ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 (а. с. 10)

Судом також встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухваленим 13.09.2011 року у справі № 2-1715/11, шлюб між сторонами, який зареєстровано 29.09.2007 року, розірвано. У резолютивній частині даного рішення також вказано про залишення вказаного сина сторін проживати з його матір`ю ОСОБА_2 (а.с.11).

Рішенням того ж суду, ухваленим 04.01.2023 року у справі №346/3456/22, вирішено змінити місце проживання вказаного сина сторін та його місце проживання визначено з його батьком, тобто з позивачем, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12-15).

У вказаному рішенні судом встановлено, що місце проживання вказаного сина зареєстроване за вказаною адресою і він фактично проживає зі своїм батьком з часу розірвання шлюбу між сторонами. Окрім того, в судовому засіданні в межах розгляду зазначеної справи син сторін висловив бажання проживати з батьком та вказав, що проживає з ним з раннього дитинства, а батько забезпечує йому всі необхідні умови проживання, навчання, проведення дозвілля та відпочинку.

Згідно з даними акту обстеження умов проживання від 02.01.2024 року, складеного комісією служби у справах дітей Коломийської міської ради Івано-Франківської області, умови для проживання неповнолітнього ОСОБА_3 за вказаною адресою його проживання з позивачем належні, підключено всі комунікації, в даній квартирі чисто та просторо, а син сторін має місце для сну, відпочинку та виконання домашніх завдань. За вказаною адресою також зареєстроване місце проживання відповідачки, однак, в цьому акті зазначено, що вона там не проживає. Між позивачем та сином стосунки побудовані на засадах любові та поваги один до одного (а. с. 16, 17).

Відповідно до даних довідки №190/02-12, виданої 30.05.2024 року директором Коломийського ліцею №1 імені В.Стефаника Коломийської міської ради Івано-Франківської області, син сторін ОСОБА_3 є учнем 9-А класу вказаного ліцею. Його мати (відповідачка) контакту з даним навчальним закладом не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Вказана дитина регулярно відвідує цей заклад, завжди є охайною та доглянутою, позивач як батько спілкується з класним керівником, цікавиться життям дитини в даному закладі (а.с.18).

Згідно з відповіддю №567/01-16 від 29.05.2024 року, наданою адміністрацією комунального некомерційного підприємства «Коломийський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» зазначеної міської ради, син сторін ОСОБА_3 має задовільний стан здоров`я, до 2022 року до цього медичного закладу частіше звертався батько (а. с. 19).

Відповідно до довідки про доходи, виданої 16.05.2024 року Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» та характеристики, наданої цим підприємством, позивач працює у останньому на посаді техніка з інвентаризації нерухомого майна, його середньомісячний дохід становить 15 862, 23 грн. . За вказаним місцем роботи позивач характеризується позитивно, зарекомендував себе як грамотний, наполегливий та здібний працівників, неодноразово нагороджувався грошовими преміями та почесними грамотами, доброзичливий та стриманий, із колегами перебуває у дружніх стосунках (а.с.20, 21).

За змістом ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 8 цього Закону передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст.11 вказаного Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Конвенція про права дитини у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Згідно з абз.13 п. 2-3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 р. № 724), виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону. При цьому в разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану рішення щодо надання дозволу на виїзд за межі України особі чоловічої статі, яка супроводжує дитину, яка не досягла 16-річного віку, приймається з урахуванням приналежності супроводжуючої особи до переліку категорій осіб, які звільнені від військової служби та мобілізації, за наявності у неї підтвердних документів.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У постанові Верховного Суду від 11.09.2024 року у справі № 201/5972/22 зроблено правовий висновок, що оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право. Заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, то питання, заявлене у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

Таким чином, на підставі наведеного суд дійшов обгрунтованого висновку, що вказаний неповнолітній син позивача фактично проживає зі своїм батьком, тобто із позивачем, та знаходиться на самостійному вихованні та утриманні позивача, а мати цієї дитини ОСОБА_2 , тобто відповідачка, не бере будь-якої участі у вихованні та утриманні вказаного сина.

Отже, позов підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, статті 51 Конституції України, статті 8, 11-12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 СК України, ст. 16 ЦК України, статтями 263-265, 268, 273, 280-289, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , жителем АДРЕСА_1 , свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 54).

Заочне рішення може бути переглянуте Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області, тобто судом, що ухвалив це рішення, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана стороною позивача до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення даного рішення .

Заочне рішення набирає законної сили,якщо протягом строків,встановлених законом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 30.12. 2024 року.

Суддя: Калинюк О. П.