Справа №463/6441/24
Провадження №2/463/1437/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Жовніра Г.Б.,

з участю секретаря судового засідання Косопуд М.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача Грет О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що між позивачем та відповідачем був укладений шлюб 01.06.2013 року. У цьому шлюбі в них народилась донька ОСОБА_3 . Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова 12.10.2020 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Відповідач з моменту розлучення і по даний час не цікавиться життям, здоров`ям дочки, її успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує доньку, отже повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини.

Окрім того, ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч. 2ст. 389 КК України, однак у підготовчі судові засіданні у даних кримнальних справах не являється.

Отже беручи до уваги дані осбтавини, враховуючи, що відповідачка веде аморальний спосіб життя, продовжує вживати наркотичні засоби та алкогольні напої, характеризується як особа схильна до вчинення злочинів, вважає, що своєю поведінкою та способом життя вона загрожує здоровю та життю дитини. А тому застосування такого заходу як позбавлення відповідачки батьківських прав відповідатиме найкращим інтересам дитини та сприятиме відновленню емоційно-психологічного стану дитини, травмованого довготриваючою байдужістю матері та формуванню у неї здорових уявлень про сімейні цінності та моральні орієнтири. Враховуючи вище викладене просить позов задоволити.

Ухвалою судді від 12 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Зобов`язано Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради, як орган опіки та піклування надати висновок щодо розв`язання спору.

30 вересня 2024 року від Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено таку до судового розгляду.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, причин неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подавала.

Враховуючи положення ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, у відсутності відповідача, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, постановивши заочне рішення.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, зазначив, що відповідачка тривалий час не цікавить дочкою, а також веде аморальний спосіб життя зловживає алкоголем та наркотичними засобами.

Представник позивача підтримала позов з мотивів та підстав наведених у позовній заяві та просить суд такий задоволити у повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, подав заяву, що наданий суду висновок підтримує, просить розгляд справи проводити за його відстуності.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони та інші учасники посилаються, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, виконувати інші обов`язки.

Згідно зі ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб між сторонами розірвано 12.10.2020р., згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова (справа №466/5033/20).

ОСОБА_3 , 2014 р.н. проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , разом з татом ОСОБА_1 . 1986 р.н., який зареєстрований по даній адресі, що підтверджується актом ЛКП «Балатон-409» від 27.05.2024 р.

Відповідно до довідки від 31.01.2022 №55, ОСОБА_3 дійсно навчається у СЗШ №54 м. Львова. Крім того, як вбачається з характеристики виданої Середньою загальноосвітньою школою №54 м. Львова за підписом класного керівника, ОСОБА_4 була зарахована до 1 класу СЗШ №54 1 вересня 2021 року, зарекомендувала себе, як дисциплінована, вихована. Має навчальні досягення виского і достатнього рівня. Батько систематично відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням та поведінкою дочки.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки.

Відповідно до п.2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Верховний Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. (Постанова Верховного Суду від 29 вересня 2021 року по справі № 459/3411/18)

Відповідно доВисновку Шевченківської районної адміністрації від 30.09.2024 №260001-вих-138336, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Так, у висновку зазначено, що ОСОБА_2 неодноразово визнавалась винною у вчиненні кримнальних правопорушень за ст.185 КК України. У провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 про обвинувачення у вчиненні кримнального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України. Згідно інформаційної довідки Опендатабот від 05.09.2024 ОСОБА_2 перебуває у базах розшуку МВС та СБУ з 31.05.2023.

Також в матеріалах справи міститься лист ПП «Медичний центр «ВІТАР Н», з якого вбачається, що ОСОБА_2 проходила курс стаціонарного лікування з 24.10.17 по 31.10.2017р., та з 08.05.2018 р. по 15.05.2018р., з діагнозом: психічні та поведінкові розлади повязаня з вживанням наркотичних речовин (амфетаміну).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків стосовно виховання дочки, не проявляє материнської турботи, не цікавиться здоров`ям, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дочки.

Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.

Відповідно до вимог ст. 166 ч. 3 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до вимог ст. 182 ч. 2 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до вимог ст. 183 ч. 1 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягувати з відповідачки аліменти на її утримання.

Вищенаведене, з урахуванням наданих суду доказів представником позивача та пояснень позивача, свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, самоусунулась від виконання таких по відношенню до доньки, не вживає жодних заходів для виконання своїх батьківських обов`язків у будь-який спосіб.

На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду у межах суми аліментів за один місяць.

При цьому, задовольняючи позов, відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 141, 178, 229, 258, 259, 263-265, 268, 280-289 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 150, 164-166 Сімейного кодексу України, суд -

у х в а л и в :

позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів на дитину, але не меншому 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.07.2024 року до досягнення нею 18 річного віку.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 1211 грн ( тисячу двісті одинадцять гривень).

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених цим кодексом не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга позивачем протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено тапідписано 26 грудня 2024 року.

Повне найменування (ім`я) сторін справи та їх місце проживання (місцезнаходження)

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

Третя особа: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, місцезнаходження: м. Львів, вул.Липинського, 11, .

Суддя Г.Б. Жовнір