ПОСТАНОВА

Іменем України

19 січня 2024 року м. Кропивницький

справа № 398/1018/23

провадження № 22-ц/4809/105/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Головань А.М., Письменний О.А.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»;

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2023 року (суддя Подоляк Я.М.),-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що відповідач звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг та підписала заяву б/н від 06.07.2010, із встановленням кредитного ліміту 300 грн, який у подальшому збільшувався до 40 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При підписанні даної заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

06.07.2010 ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В цій же довідці позичальниця власним підписом підтвердила, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду, прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, ознайомлена».

Оскільки відповідачка не виконувала взяті на себе зобов`язання за договором станом на 13.02.2023 у неї виникла заборгованість у розмірі 49 219,70 грн.

В зв`язку з викладеним, позивач стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 06.07.2010 в розмірі 49218,70 грн станом на 13.02.2023, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 40 656,87 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 8561,83 грн, а також просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 2 684,00 грн.

Відзиву на позовну заяву відповідач не подавала.

Короткий зміст рішення суду

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2023 року позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в сумі 40656,87 грн; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд встановив, що відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконала, а тому наявні підстави для стягнення з неї на користь банку заборгованості за тілом кредиту.

Відмовляючи в стягненні відсотків за користування кредитом суд виснував, що відсутні підстави для задоволення позову в цій частині, оскільки сторонами належним чином не погоджена відсоткова ставка.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині незадоволених позовних вимог, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Просить скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2023 року в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 8 561,83 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зазначені вимоги задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Вважає рішення в оскаржуваній частині незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Банк стверджує, що суд безпідставно відмовив у стягненні боргу за процентами, посилаючись на застосування позивачем змін розміру та порядку нарахування відсоткової ставки, при цьому жодного власного перерахунку заборгованості за відсотками за погодженою ставкою суд першої інстанції не робив.

Позивач зазначає, що наявність узгодження між сторонами базового розміру процентної ставки є підставою для задоволення вимог зі стягнення заборгованості за процентами. Таким чином, оскільки підписанням довідки про умови кредитування з відповідачкою було погоджено розмір базової відсоткової ставки 2,5% на місяць (30% річних), то позовні вимоги Банку щодо стягнення прострочених відсотків за зазначеною ставкою підлягають до задоволення.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

07 листопада 2023 року відкрито провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву, про що постановлено відповідну ухвалу.

08 листопада 2023 року закінчено підготовчі дії у справі; постановлено апеляційний розгляд справи здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Обставини справи встановлені судами

06.07.2010 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву б/н про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку в розмірі 300 грн, який у подальшому збільшувався до 40 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Анкета-заява містить анкетні дані відповідачки, її контактну інформацію. Також в ній зазначено, що відповідачка приєднується до Умов і правил надання банківських послуг Приватбанку, які разом з пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування (а.с.25 том 1).

06.07.2010 ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду по договору SAMDN50ОТС003438012, ІПН НОМЕР_1 , де відповідачка своїм підписом погодилась із базовою відсотковою ставкою в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів в році) у розмірі 2,5% (а.с.26 том 1).

Позивачем до матеріалів справи долучений підписаний відповідачкою 01.02.2021 паспорт споживчого кредиту, який є інформацією, що надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форму), викладений у формі відповідно до Додатку №1 до Закону України «Про споживче кредитування». Датою надання інформації вказано 01.02.2021, також вказано, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 16.02.2021 (а.с.27-30 том 1).

Згідно довідки про видані кредитні картки, відповідачці надані кредитки картки, остання з терміном дії до 04/24 (а.с.24 том 1).

Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленою на ОСОБА_1 підтверджується встановлення та збільшення кредитного ліміту відповідачки. Так, 04.09.2010 банком встановлено кредитний ліміт у розмірі 300 грн, який поступово збільшувався і 01.02.2021 склав 40 000 грн (а.с.23 том 1).

До матеріалів справи долучено виписку за договором б/н за період 06.07.2010 по 14.02.2023 з якої вбачається, що відповідачка активно користувалась кредитними коштами (а.с.70-115 том 1).

Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 06.07.2010 станом на 13.02.2023 заборгованість ОСОБА_1 складає 49 218,70 грн з яких: 40 656,87 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8 561,83 грн -заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с.3-21 том 1).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Оскільки в частині стягнення з відповідачки на користь позивача тіла кредиту у розмірі 40 656,87 грн судове рішення не оскаржується, то, відповідно до статті 367 ЦПК України, його законність колегією суддів не перевіряється.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 06.07.2010 між сторонами укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яку підписано відповідачкою, виписку по рахунку.

За розрахунком банку станом на 13.02.2023 за відповідачкою утворилась заборгованість за вказаним договором у розмірі 49 218,70 грн з яких: 40 656,87 грн заборгованість за тілом кредиту, 8 561,83 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що сторони належним чином погодили між собою відсоткову ставку за порушення зобов`язання. Довідкою про умови кредитування, яка підписана відповідачкою підтверджується, що між кредитором та позичальником погоджена відсоткова ставка у розмірі 2,5%, яка нараховується на залишок заборгованості. З розрахунку заборгованості, складеного позивачем за період з 07.07.2010 по 13.02.2023, вбачається, що відсотки нараховувались за різними ставками, починаючи з відсоткової ставки 2,5 % і до 3,6 %, а у випадку порушення умов кредитування в розмірі до 7 %, тобто за відсотковими ставками, які сторонами не погоджено.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06.07.2010, посилався на довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду» в якій визначена відсоткова ставка у розмірі 2,5%, яка нараховується на залишок заборгованості.

Проте, як слідує із наданого банком розрахунку, позивач нарахував проценти за ставкою, яка постійно змінювалася.

Так, з 07.07.2010 по 29.08.2014 діяла процентна ставка у розмірі - 30%, з 01.09.2014 по 31.03.2015 - 34,8%, з 01.04.2015 по 31.05.2015 43,2%, з 01.06.2015 по 22.07.2017 3,6%, з 25.04.2017 по 30.06.2019 3,5% (а.с.3-22 том 1).

Підтверджень узгодження з відповідачем зміни відсоткових ставок банк не надав.

Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків.

За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що заборгованість нарахована банком за значний період з моменту видачі кредитної карти 06 липня 2010 року до 13 лютого 2023 року, тіло кредиту відповідно до виписки по рахунку та розрахунку заборгованості за весь період змінювалось, банк не надав розрахунок заборгованості по відсоткам за узгодженою з відповідачем ставкою (2,5 % на місяць, 30 % на рік).

Відтак, за відсутності спеціального програмного забезпечення, за допомогою якого банк нараховував суму заборгованості, суд позбавлений можливості самостійно розрахувати розмір заборгованості за відсотками за користування кредитом, виходячи зі ставки, яка зазначена в довідці про умови кредитування в розмірі 2,5% на місяць.

Доказування наявності між сторонами у справі кредитних правовідносин, умови таких правовідносин, факт їх порушення позичальником, а також розмір, складові заборгованості, в тому числі і за відсотками за користування кредитом, період їх існування і нарахування, тощо (підстави і предмет позову), є обов`язком саме позивача у справі.

У частині 2 ст. 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумнів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної зави.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На позивача покладений обов`язок з урахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України, зазначені ним обставини.

Однак, банк доказів щодо наявності підстав для нарахування заборгованості за відсотками, що перевищують 30% річних (2,5% на місяць), не надав, власних розрахунків заборгованості за відсотками в розмірі, що узгоджений з позичальником, не навів.

Обов`язок суду здійснити розрахунок заборгованості за відсотками в розмірі 2,5% на місяць, враховуючи те, що тіло кредиту змінювалось впродовж 13 років, є неможливим без спеціального програмного забезпечення, існує вірогідність значної арифметичної помилки. Такі розрахунки здійснює банк за допомогою програми, яка не може бути замінена в сучасних умовах «вручну». Тому, позивач, знаючи про безпідставне, з урахуванням відсутності згоди позичальника, підвищення процентної ставки, маючи інформаційний доступ до судової практики в подібних правовідносинах не надав розрахунок виходячи з процентної ставки 2,5.%

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, підстав для скасування рішення в цій частині скаржником не доведено та колегія суддів не вбачає.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А.М. Головань

О.А. Письменний