Справа №: 398/3807/24
провадження №: 2/398/2459/24
РІШЕННЯ

Іменем України

"23" грудня 2024 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Петренко С.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Макеєнко П.О.,

представника позивача адвоката Боровського В.А.,

розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Боровський Валерій Антонович, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Хоменко Володимир Юрійович про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування рішення про державну реєстрацію права на частину квартири та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Боровський Валерій Антонович, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Хоменко Володимир Юрійович, в якому просив:

-визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.07.2023 р. реєстраційний № 618, видане приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Хоменком В.Ю. на ім`я ОСОБА_2 на частку квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 ;

-скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68499387 від 18.07.2023 р., номер відомостей про речове право: 51037625 приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Хоменка В.Ю. про державну реєстрацію за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права на частку квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 ;

-визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) права власності на частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

-визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) права власності на частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивував тим, що після смерті батька сторін, якому на праві власності належала частки квартири АДРЕСА_1 , крім нього право на спадкування за законом мав відповідач ОСОБА_2 , який є рідним братом позивача.

В подальшому ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на квартири за адресою: АДРЕСА_2 , частка якої по праву належала і позивачу.

Посилаючись на те, що видане 18 липня 2023 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Хоменком В.Ю. свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 є незаконним, оскільки охоплює частку спірної квартири, належну позивачу, у зв`язку з цим, звернувся до суду з даним цивільним позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування рішення про державну реєстрацію права на частину квартири та визнання права власності на спадкове майно.

Представник позивача адвокат Боровський В.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Позивач в судове засідання, призначене на 23.12.2024 року не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач в судове засідання, призначене на 23.12.2024 року не з`явився з невідомих суду причин, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не подав.

Відповідно до п. 4 ст. 174 ЦПК України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Приватний нотаріус Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Хоменко В.Ю. до початку розгляду справи по суті на адресу суду подав заяви про розгляд справи без його участі.

На вимогу ухвали суду приватним нотаріусом Хоменком В.Ю. подано до суду належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 .

Проаналізувавши доводи представника позивача адвоката Боровського В.А., дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне.

На підставі копії свідоцтва про право власності на житло від 10 червня 2009 року (а.с.67) та копії технічного паспорта (а.с.16,17) на приватизовану квартиру АДРЕСА_1 , належала:

ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_1 в рівних долях по частки.

ОСОБА_4 рідна мати позивача та відповідача померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , видане Олександрійським міськрайонним відділом ДРАЦС 04.12.2019, актовий запис № 1317 (а.с.58).

ОСОБА_3 рідний батько позивача та відповідача помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , видане Олександрійським міськрайонним відділом ДРАЦС 14.12.2022, актовий запис № 1719 (а.с.54).

Відповідно до копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №350325333 від 13.10.2023, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 618, видане 18.07.2023 приватним нотаріусом Хоменком В.Ю., розмір частки 1/2 (а.с.15).

У судовому засіданні при дослідженні матеріалів справи було встановлено, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.03.2024 р. визначено ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю в два місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається із позовної заяви, 30.04.2024 р. ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Хоменко В.Ю. із заявою про прийняття спадщини після смерті його батька, проте в матеріалах справи дана заява відсутня.

Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.07.2024 приватний нотаріус Хоменко В.Ю. відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 . Підставою відмови зазначено, у зв?язку з відсутністю складу спадкового майна по спадковій справі № 1/2023 від 13.12.2022 р., вказана спадкова справа закрита 18.07.2023 р. (а.с.13).

Судом було досліджено спадкову справу № 1/2023 від 13.12.2022 р. щодо майна померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , протягом визначеного законом строку звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Згідно з копією архівної довідки КП «ОМБТІ» № 430 від 13.07.2023 р., право власності на квартиру АДРЕСА_1 , належало ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.06.2009, видане Олександрійською міською радою згідно розпорядження № 20275 від 10.06.2009 р. (а.с.66).

У зв`язку з поданням даної заяви нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Хоменком В.Ю. заведено спадкову справу № 1/2023 (а.с.47-75).

18 липня 2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернувся до приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Хоменко В.Ю. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 ; в числі спадкового майна вказав частину квартири. Зазначив про відсутність інших спадкоємців та про прийняття ним спадщини (а.с.48).

18 липня 2023 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Хоменком В.Ю. в межах спадкової справи № 1/2023 видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.14; 73), яким посвідчено, що на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України спадкоємцем майна померлого ОСОБА_3 , є його син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 змінено на Соборний згідно з розпорядженням Олександрійського міського голови Кіровоградської області від 19 лютого 2016 р. за № р-28-з) в місті Олександрія Кіровоградської області.

Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкоємець - ОСОБА_2 ; черга спадкування: 1 діти, батьки; спадкодавець - ОСОБА_3 , дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; спадкове майно: квартири АДРЕСА_1 (а.с.74,75).

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною першою статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з частиною першою статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, що передбачено частиною першою статті 1296 ЦК України.

Відповідно до статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

При цьому, суд зауважує, що правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено. Водночас, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, але не отримав свідоцтва про право на спадщину, не має можливості розпоряджатися таким майном, оскільки у нього немає правовстановлюючого документа на спадкування нерухомого майна.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Згідно з частиною першою статті 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2- 1316/2227/11, від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц, від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Так, спадкове право характеризується цілою низкою спеціальних способів захисту прав та інтересів судом. Серед таких способів захисту у ст. 1301 ЦК України відокремлено визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав.

Як зазначено у ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняли кілька спадкоємців, то свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Водночас відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, як спеціального способу захисту спадкових прав, судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 р. (справа № 916/780/18) свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Оскільки свідоцтво про право на спадщину не має правочинного характеру, воно не може визнаватися недійсним із посиланням на ст.ст. 203, 215-236 ЦК України. У законі міститься відкритий перелік підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Основною підставою визначено те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7). Визнати свідоцтво про право на спадщину недійсним може лише суд.

Отже, як зазначено у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №383/258/21 (провадження № 61-18173св21), «порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, які в установленому законом порядку прийняли спадщину, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними».

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (частина перша статті 1301 ЦК України).

В даній справі, оскаржуючи видане 18 липня 2023 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Хоменком В.Ю. свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 на 1/2 частку спірної квартири, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що відповідна частка у спадковому майні, яке відкрилося після смерті їх батька ОСОБА_3 (а саме 1/4 частка у праві власності на спірну квартиру) належить йому по закону, оскільки він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у строк, визначений рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.03.2024 р.

Суд не погоджується з такими доводами позивача, оскільки в ході розгляду справи на підставі документів, які містяться у даній справі, відсутня заява ОСОБА_1 від 30.04.2024 р. про прийняття спадщини після ОСОБА_3 .

Однак, судом встановлено, що приватний нотаріус Хоменко В.Ю. розглянувши заяву ОСОБА_1 від 30.04.2024 р. про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом, відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.07.2024 (а.с.13).

При цьому, суд зауважує, що як спадкоємцю за законом на підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України ОСОБА_1 належить лише 1/4 частка спірної квартири, а тому його вимоги щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 в повному обсязі є безпідставними. В іншій частині дане свідоцтво спадкових прав позивача не порушує.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що свідоцтво про право на спадщину за законом приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Хоменко В.Ю. на спірне нерухоме майно (1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 ) видано 18 липня 2023 року лише на одного спадкоємця сина ОСОБА_2 .

Таким чином, оспорюване свідоцтво порушує право іншого сина померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_1 - на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частку, що йому належить в порядку спадкування (1/4 частки квартири).

Отже, видача нотаріусом спірного свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно на користь іншого спадкоємця порушує права другого спадкоємця, що є підставою для задоволення позову в цій частині.

Проте, спірне свідоцтво про право на спадщину підлягає визнанню недійсним тільки в 1/4 частці спадкового майна, оскільки відповідач, який прийняв спадщину, правомірно набув право власності на іншу 1/4 частку спадкового майна, тому підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на належну ОСОБА_2 частку у спадковому майні немає.

Видача свідоцтва про право на спадщину (на все спадкове майно) одному із спадкоємців унеможливлює завершення оформлення своїх спадкових прав іншим із спадкоємців.

Надаючи оцінку сутності заявленої вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду враховує, що негаторний позов - це позов власника, який фактично володіє майном, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Натомість видача відповідачеві свідоцтва про право на спадщину не є таким порушенням, що не пов`язане із позбавленням володіння, оскільки факт видачі свідоцтва про право на спадщину (на все спадкове майно) та реєстрація права власності на спадкове майно за одним із спадкоємців створює ситуацію, за якої другий із спадкоємців позбавляється права на спадщину в цілому та не може оформити своє право зокрема.

При цьому, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (пункт 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18).

Оспорювання свідоцтва відбувається за волею відповідної особи, законодавець не передбачив конструкцію нікчемності свідоцтва, а тому на таку вимогу має поширюватися позовна давність. Тобто правова природа вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину не виключає застосування до неї позовної давності. По своїй суті вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину не може бути ототожнена та/або кваліфікована як негаторний позов.

Відтак, у постанові від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду звернув увагу, що за своєю правовою природою вимога про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним є самостійним способом захисту прав та/інтересів, передбаченим статтею 1301 ЦК України.

В абз. 8 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 судам роз`яснено, спадкоємець, який прийняв спадщину в наданий судом додатковий строк, має право звернутися до суду з вимогами про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, якщо спадкоємці, які прийняли спадщину, не дають згоду на внесення нотаріусом за місцем відкриття спадщини цих змін. На підставі рішення суду нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

При цьому слід звернути увагу, що у книзі 6 ЦК «Спадкове право» визначений ще один спеціальний спосіб захисту спадкових прав внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, що досить часто ототожнюється у судовій практиці з визнанням такого свідоцтва недійсним. Хоча між цими двома способами захисту існує істотна різниця.

Відповідно до ч. 2 ст. 1300 ЦК на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину.

Зміни до свідоцтва про право на спадщину вносяться без визнання попереднього свідоцтва про право на спадщину недійсним. У такому випадку нотаріус повинен вилучити у спадкоємців раніше видані свідоцтва та замість них видати нові, з актуальною інформацією.

При цьому слід враховувати правову позицію Верховного Суду, який в постанові від 13.11.2019 р. (судова справа № 758/5329/15, провадження № 61-18376св18) відзначив, що передбачений ст. 1300 ЦК порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину є самостійним способом захисту прав спадкоємців. У разі настання підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину законом не обумовлюється, що зміни до нього повинні вноситись внаслідок визнання попереднього свідоцтва недійсним.

Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину в судовому порядку може мати місце у разі, коли відсутня згода спадкоємців на внесення змін до свідоцтва, а також існують інші обставини, що позбавляють можливості внести такі зміни в нотаріальному порядку.

Важливо розрізняти застосування таких спеціальних способів захисту прав спадкоємців, як визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та внесення змін до свідоцтва про право на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним в тому випадку, коли спадкоємець, якому таке свідоцтво видане, не має права на спадкування.

Тобто свідоцтво про право на спадщину отримав рідний брат позивача, то правильним способом захисту прав позивача є саме внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а не про визнання його недійсним, адже відповідач все одно буде спадкувати як спадкоємець за законом першої черги, хоча його спадкова частка зменшиться.

За таких обставин у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.07.2023 року, виданого приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Хоменком В.Ю. щодо успадкування ОСОБА_2 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 - слід відмовити (щодо 1/4 частки - у зв`язку з відсутністю порушеного права позивача).

Позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності на 1/2 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка отримана на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №618 від 18.07.2023 року, виданого приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Хоменко В.Ю. та визнання права власності на спадкове майно є похідними від вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому не підлягають задоволенню у зв`язку з відмовою у задоволенні первинної вимоги.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника. Визначаючи вид вимоги, особа може зіткнутися з проблемою, коли одні й ті ж самі протиправні дії породжують виникнення різних цивільно-правових вимог до одного й того ж суб`єкта. Задоволення хоча б однієї з них позбавляє можливості пред`явлення іншої.

Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, який у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18).

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 сформульовано висновки про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діями наслідкам.

Проаналізувавши доводи представника позивача, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Виходячи з положень статті 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. ст. 1216-1218, 1220, 1268-1270, 1278, 1296, 1297, 1300, 1301 ЦК України, керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263, 265, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Боровський Валерій Антонович, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Хоменко Володимир Юрійович про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування рішення про державну реєстрацію права на частину квартири та визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.12.2024 р.

Суддя С.Ю.ПЕТРЕНКО