Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2458/24
Провадження №: 2/332/1681/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 грудня 2024 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді Сінєльнік Р.В.
при секретаріВасильченко Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) в особі представника адвоката Варєнікової Вікторії Юріївни до ОСОБА_2 (останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), про зміну способу стягнення аліментів,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу вони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2011 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 799,00 грн. щомісячно , до досягнення нею повноліття. Відповідач не сплачував аліменти 12 років попри те, що вони визначені в розмірі законодавчо встановленого мінімуму. Посилаючись на зростання цін , інфляцію , зростання мінімального розміру аліментів гарантованих державою вважає , що розмір аліментів визначений рішенням суду від 18.04.2011 року на даний час не відповідає сучасним потребам дитини і повинен бути змінений. Просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються за рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2011 року у справі №2-647/11 з твердої грошової суми на 1/4 частину з усіх видів заробітку ( доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надала суду заяву надала суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника просить позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку шляхом надіслання судової повістки за адресою його зареєстрованого місця проживання
На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що сторони з 15.04.2006 перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 17.02.2011 року шлюб між ними розірвано, рішення набрало законної сили 28.02.2011 року. (а.с. 10) .
Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 (а.с. 9).
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2011 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 799,00 грн. щомісячно , до досягнення нею повноліття (а.с. 86).

Дитина ОСОБА_3 проживає разом з мамою, позивачем по справі за адресою: : АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 26.03.2024 (а.с. 12)

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов`язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати.

Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.3 зазначеної Конвенції встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування(пункт 1 статті 18 цієї Конвенції. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу вище зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів дитина виросла, пішла до школи , її потреби значно зросли, як і зріс мінімальний розмір аліментів гарантований державою. Відповідач інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має.

На час ухвалення рішення відповіач ОСОБА_2 був безробітній . Згідно відповіді ДПС України, наданої на запит державного виконавця , боржник отримує дохід від Військової частини НОМЕР_2 Збройних сил України (а.с. 20) .

Законом України № 3460-ІХ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень(стаття 7 ).

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання в силу ст. 360-7ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження.

За вказаних обставин, суд вважає, що раніше визначений за рішенням суду спосіб стягнення аліментів підлягає зміні .

Керуючись ст. ст. 4,5,12, 81, 82,83, 89, 141, 259, 263-265, 282-283 ЦПК України, ст.ст.180-182 ,192 Сімейного кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити .

Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2011 року у справі №2-647/11 з твердої грошової суми у розмірі 799,00 грн. щомісяця на 1/4 частину з усіх видів заробітку ( доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2011 року у справі №2-647/11 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - відкликати, після набрання даним рішенням суду законної сили.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 25.12.2024 року .

Суддя Р.В.Сінєльнік