Справа № 188/1075/23
Провадження № 2/188/178/2024
26 грудня 2024 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурди П.О.,
при секретарі судового засідання Бібіковій В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся із позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі відповідач) про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.
В обгрунтування позову позивач зазначає, що попрацювавши на цьому підприємстві, а до цього і на іншому шахтному підприємстві, пов`язаному з гірничими роботами під землею, майже 20 років, він завжди дотримувався техніки безпеки, сумлінно відносився до своєї роботи, але все ж таки 19 липня 2022 року отримав травму спини та голови під час виконання підземних робіт.
Після лікування та проходження огляду на МСЕК позивачу було встановлено другу групу інвалідності з 21 жовтня 2022 року через трудове каліцтво та втрату 80% втрати професійної працездатності. Позивачу рекомендовано постійне медикаментозне лікування, стаціонарне лікування в ДКПЛ не менше чотирьох раз на рік по 2-4 тижня. Скільки це лікування буде тривати позивачу невідомо.
Після виявленого у молодому, як вважає позивач, віці діагнозу: рубцово-атрофічні зміни лівої лобної, лівої потиличної долей, забій головного мозку 1 ст., судомний синдром частими генералізованими тоніко-клоничними нападами (16 за місяць), частими, у тому числі постіктальними, сутінковими порушеннями свідомості (32 за місяць), з вираженими тривожно-депресивними, вираженими експлозивними, галюцинаторно-маячними включеннями, вираженими когнітивними порушеннями, перелом носа без зміщення, психічні функції стійко порушені, соціальна недостатність внаслідок порушення життєдіяльності по категоріях: орієнтація, спілкування, контроль поведінки, трудова діяльність, пересування; його працездатність стійко частково втрачена і він вже ніколи не одужає. Втрата працездатності може бути підвищена, оскільки хвороба постійно прогресує, і він живе зі страхом очікування гіршого стану. Душевні страждання, які він відчуває у зв`язку із усвідомленням цього, невимовні. Після отриманої травми у позивача постійно болить та кружиться голова, трапляються приступи з утратою свідомості, частина з яких протікає з судорогами, він став дратівливим, в нього безсоння, переживання через усілякі дрібниці, знизилась пам`ять. На підтримуюче лікування затрачуються всі його страхові виплати, яких недостатньо. Це призводить до додаткових моральних страждань, відчаю. Окрім цього, у позивача є дружина та неповнолітня донька, про яких він теж має піклуватися, але цього зробити не може. Ці душевні страждання, важкий життєвий стан безперервно пригнічують позивача. Внаслідок травми, вказує позивач, він був змушений змінити свій звичайний уклад життя.
Зазначаючи, що відповідно до п. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору та посилаючись на частину 5 Рішення Конституційного суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, ст. 268, п. 1 ч. 2 ст. 1167, ч. 1 ст. 1187 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України, ст.12 Закону України «Про охорону праці», позивач просить суд:
стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 (двісті тисяч) гривень;
всі витрати по веденню справи в суді покласти на відповідача.
Позивач у позові зазначив про розгляд справи за його відсутності.
Ухвалою суду від 04 липня 2023 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено розгляд справи по суті на 04 серпня 2023 року, який неодноразово відкладавіся у зв`язку із неявкою представника відповідача та з інших підстав.
Відповідач відзив на позов не надав.
Оскільки відповідач був повідомлений про місце, день та час судових засідань належним чином в порядку, визначеному ст. 128 ЦПК України, в судові засідання не з`явився без поважних причин, відзив на позов не надав, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив у справі заочне рішення.
Вивчивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що позивач, особа якого підтверджена паспортом (а.с. 4), працював у відповідача за професією «гірник очисного забою», має стаж роботи на підприємстві 4 роки 11 місяців, за професією (посадою) 12 років, що підтверджується копією трудової книжки ( а.с. 7-12).
19 липня 2022 року з ним стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, внаслідок якого позивач отримав ушкодження здоров`я у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому кісток носа, саден голови, що підтверджується копією акту розслідування нещасного випадку, що стався 19.07.2022, за формою Н-1/ІІ, складеного 26.07.2022, затвердженого 28.07.2022 (а.с. 13-20) та відомостями про наслідки нещасного випадку, що стався 19.07.2022 (а.с. 23).
Висновком ЛКК КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради від 16.09.2022 № 3970 про стан здоров`я позивача визначено його діагноз та рекомендації: Стан після черепно-мозкової травми у формі рубцово-атрофічних змін лівої лобної, лівої потиличної долей, забою головного мозку 1 ст., судомний синдром частими генералізованими тоніко-клоничними нападами (13 за місяць), частими, у тому числі постіктальними, сутінковими порушеннями свідомості (26 за місяць), з вираженими тривожно-депресивними, вираженими експлозивними, галюцинаторно-маячними включеннями, наростаючими когнітивними порушеннями, перелом кісток носа без зміщення, F.07.2, психічні функції стійко порушені, соціальна недостатність внаслідок порушення життєдіяльності по категоріях: орієнтація, спілкування, контроль поведінки, трудова діяльність, пересування (а.с. 22).
Рішенням міжрайонної психіатричної МСЕК № 2 від 21.10.2022 позивачу внаслідок цієї травми встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 80 (вісімдесят) відсотків та друга група інвалідності, що підтверджується копією довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у надані медичної та соціальної допомоги серії 10 ААА № 065484 (а.с. 30).
Правовідносини сторін врегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу (далі - ЦК)України та Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) України.
Згідно з нормою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 № 1-рп/2004р. визначено, що громадяни, котрим встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Згідно з п. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який діяв з 01.04.2001, було передбачено відшкодування моральної шкоди відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, але вказана норма законом від 23.02.2007 виключена.
Рішенням Конституційного суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N1105-ХІУ. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.
Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
У випадку з позивачем трудове каліцтво пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).
Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Стаття 237-1 КЗпП України визначає,що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до п.1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникли у сфері трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Згідно з нормами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1). Моральна шкода полягає, у тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (п. 1 ч. 2).
Відповідно до ч. 1 ст. 168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
За приписами ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію (п. 3 ч. 1).
Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17.
Надані позивачем докази підтверджують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження можливостей позивача вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого він змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.
У ст. 23 ЦК України передбачено також таке;
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3).
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової
шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром
цього відшкодування (ч. 4).
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не
встановлено договором або законом (ч. 5).
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд бере до уваги роз`яснення, що міститься у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.
Беручи до уваги конкретні обставини справи, характер отриманої позивачем виробничої травми, ступінь втрати професійної працездатності, обсяг фізичних та моральних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, наслідків, що наступили, суд, виходячи з вимог розумності і справедливості, вважає, що розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, визначений у позові, є обґрунтованим, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач згідно з п. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений, з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі, встановленому для подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, 1,5 відсотка ціни позову, що становить 3 000 грн 00 коп.
На підставі викладеного, ст. 3 Конституції України, ст. ст. 9, 23, 268,1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-82, 263-265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір в розмірі 3 000 (три тисячі) грн 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя П. О. Бурда