справа № 369/2521/24
головуючий у суді І інстанції Пінкевич Н.С.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 грудня2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позов обґрунтовано тим, що 25 жовтня 2008 року зареєстровано шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сімейне життя сторін не склалося, між ними зникло взаєморозуміння та взаємоповага, втрачено почуття любові.

Посилаючись на те, що подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, позивач просив суд задовольнити його позовні вимоги та розірвати шлюб.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано шлюб, зареєстрований 25 жовтня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 154.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що збереження сімейних відносин між сторонами є неможливим, що є підставою для розірвання шлюбу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, оскаржуване рішення ухвалено без повного та всебічного з`ясування фактичних обставин справи.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що:

оскаржуване рішення ухвалене у відсутність скаржника, оскільки через поважні підстави вона не змогла взяти участь у судовому засіданні, про що завчасно повідомила суду;

судом першої інстанції не досліджено усіх доказів у справі;

судом першої інстанції не надано достатнього строку для примирення;

суд першої інстанції не взяв до уваги можливість збереження сім`ї;

судом першої інстанції не враховано інтереси неповнолітніх дітей подружжя.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що останні роки спільного життя сторін супроводжувалися постійними сварками між ними, які відбувалися у присутності їх дітей, що негативно впливало на них. Багаторазові спроби виправити ситуацію не призвели до позитивних результатів.

Вказує, що відповідач не має наміру на примирення, оскільки не вчиняє для цього ніяких дій, які б підтверджували такі наміри, тому позивач вважає, що метою оскарження рішення суду першої інстанції є затягування розгляду справи.

ОСОБА_2 у судовому засіданні у режимі відеоконференції заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 у судове засідання до апеляційного суду повторно не з`явилася, причину своєї неявки не повідомила.

Апеляційний суд направляв на адресу відповідача, яка зазначена нею у її апеляційній скарзі (вул. Шевченка, 81а, с. Петропавлівська Борщагівка, Бучанський район, Київська область, 08130):

копію ухвали Київського апеляційного суду від 09 серпня 2024 року про залишення апеляційної скарги без руху, після отримання якої ОСОБА_1 19 серпня 2024 року подала заява про усунення недоліків апеляційної скарги;

копію ухвали Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року про відкриття апеляційного провадження у справі;

судову повістку-повідомлення про призначення розгляду справи на 27 листопада 2024 року;

судову повістку-повідомлення про призначення розгляду справи на 18 грудня 2024 року.

Відповідач кореспонденцію суду не отримала, надіслана апеляційним судом кореспонденція повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України свідчить про вручення повісток в день проставлення у поштових повідомленнях таких відміток.

Таким чином, апеляційний суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, апеляційний суд виходить з того, що відповідно до статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

Однак з гарантій статті 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. У свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено пунктами 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

Також, апеляційний суд враховує, що, подаючи апеляційну скаргу, відповідачем зазначено лише поштову адресу ( АДРЕСА_1 ) та вказано, що інші засоби зв`язку у неї відсутні.

Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.

Зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлена про розгляд справи, апеляційний суд вважає, що гарантії статті 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис №154, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 07 лютого 2024 року.

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_2 зазначив, що фактичні шлюбні відносини між ним та відповідачем фактично припинені, відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, втрата почуття взаємної любові та поваги один до одного свідчать про неможливість збереження шлюбу.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У частині 1 статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Відповідно до частини 1 статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Установивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, його збереження суперечить інтересам позивача, суд першої інстанції, урахувавши конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про наявність підстав для його розірвання.

В апеляційній скарзі відповідач не навела обґрунтованих мотивів, які б свідчили про помилковість висновків судів щодо неможливості збереження шлюбу, а позивач у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції наполягав на залишенні рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу без змін.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не надано достатнього строку для примирення.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 травня 2024 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про надання строку для примирення та на цей час зупинено провадження у справі.

У матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що сторонами досягнуто позитивного результату або ж ними вчинялися будь-які дії для примирення.

Апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_1 більше не заявлялося клопотання до суду першої інстанції про зупинення провадження у справі та визначення більш тривалого строку для примирення, визначеного сімейним законодавством.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що розірвання шлюбу батьків суперечить інтересам їх дітей не спростовують того, що однією із основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов правильного висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для їх скасування або зміни у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 27 грудня 2024 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська