Справа № 286/535/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

з секретарем Деменчук О. Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернувся в суд з позовом до відповідача до ОСОБА_1 , в якому просить на підставі ст.ст. 512, 514, 516, 525, 598, 599, 610, 615, 625, 1050 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 751 від 21.04.2021 року у загальному розмірі 31877,04 грн. та судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 3028 грн. і витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн.

В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач за допомогою електронного сервісу, розміщеного на офіційному сайті позикодавця, шляхом заповнення Заява-анкети уклав кредитний договір та отримав від позикодавця кредит під проценти шляхом безготівкового зарахування грошових коштів на картковий рахунок. Відповідач своєчасно не повернув кредиту та процентів за його користування, таким чином зобов`язання за кредитним договором первісному кредитору належним чином не виконав. Позичальник, як первісний кредитор, відступив своє право вимоги до боржника за кредитним договором, тобто відповідача, новому кредитору. Новий кредитор за договором факторингу відступив своє право вимоги до відповідача позивачу. Відповідач сум кредиту і нарахованих відсотків не погасив, тому позивач просить стягнути заборгованість в сумі позову в судовому порядку.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено, що 21.04.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування», позивачем, та ОСОБА_1 , відповідачем, було укладено Договір про надання фінансових послуг № 751 „Стандартний, який включає в себе також Заяву-анкету, графік платежів, паспорт кредиту і правила надання грошовий коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, що розміщені на офіційному сайті https://smk.zp.ua www.bistrozaim.ua , згідно з умовами якого відповідач отримав кредит на суму 3900 грн. шляхом безготівкового переказу на картковий рахунок позичальника, вказаний ним в Заяві-анкеті, заповненої на сайті позикодавця та підставі замовлення з особистого телефону позичальника, із строком кредитування 365 днів, орієнтовним строком повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту, під процентну ставку 2% в день (732% річних), сплатою процентів у розмірі 1248 грн., та збільшенням процентної ставки на 1,64 % (1306% річних), починаючи з першого дня після орієнтовного строку повернення кредиту, загальною вартістю кредиту 17850 грн., з яких: 14000 грн. сума позики, 2450 грн. проценти за користування кредитом, 1400 грн. комісія за надання кредиту.

Вказаний договір між сторонами був укладений дистанційно, внаслідок самостійного вчинення відповідачем поетапних дій за допомогою реєструючої системи на веб-сайті кредитодавця в мережі Інтернет https://smk.zp.ua www.bistrozaim.ua та його електронної ідентифікації шляхом перевірки товариством правильності введення електронних даних, направлених товариством на номер мобільного телефону позичальника, вказаний ним при вході в систему, згідно з закладеним алгоритмом отримання кредиту та підписанням з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Кредитодавцем на виконання своїх договірних зобов`язань за кредитним договором № 751 від 21.04.2021 року перераховано відповідачу 3900 грн., які 21.04.2021 року через систему WayForPay зараховано на платіжну картку Приватбанку НОМЕР_1 . Проте відповідач своїх договірних зобов`язань у встановлений строк належним чином не виконав, кредиту в повному обсязі не повернув, відсотків за користування коштами не сплатив, внаслідок чого станом на 30.11.2021 року у відповідача виникла перед ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кредитна заборгованість у загальному розмірі 29484 грн., яка згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором складається з заборгованості за сумою позики у розмірі 3900 грн., заборгованості за процентами в розмірі 25584 грн.

01.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», позивачем у справі, укладено Договір факторингу № 1-12, у відповідності до умов якого до нового кредитора ТОВ «Вердикт Капітал» за плату перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, укладеними між кредитором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» і боржниками, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» з 01.12.2021 року набув право грошової вимоги до боржників, в тому числі боржника за кредитним договором № 751 від 21.04.2021 року в сумі заборгованості 29484 грн., з яких 3900 грн. кредиту, 25584 грн. процентів.

10.01.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», позивачем, укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 10-01/2023, у відповідності до умов якого до нового кредитора ТОВ «Коллект Центр» за плату перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, права вимоги за якими відступлені від первісного кредитора до ТОВ «Вердикт Капітал» згідно з реєстром боржників, в тому числі за договором факторингу № 1-12 від 01.12.2021 року, укладеним між первісним кредитором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал».

Відповідно до Реєстру боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 року позивач ТОВ «Коллект Центр» з 10.01.2023 року набув право грошової вимоги до боржників, в тому числі боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 751 в сумі 71661,33 грн., з яких 3900 грн. кредиту, 67761,33 грн. нарахованих процентів.

Позивач стверджує, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника відповідно до розрахунку заборгованості станом на день підготовки позову становить 71661,33 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 3900 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 67761,33 грн., проте враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 31877,04 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 3900 грн., заборгованість за відсотками 27977,04 грн.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Частиною 1 статті 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Судом встановлено, що оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Судом встановлено, що договір між первісним кредитором та відповідачем укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач на веб-сайті первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору.

Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений між ним та первісним кредитором, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Ураховуючи викладені обставини, суд вважає, що кредитний договір укладений відповідачем з первісним кредитором в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.

Таким чином, суд вважає доведеними обставини укладення за участі відповідача кредитного договору та отримання ним 21.04.2021 року від первісного кредитора - ТОВ «Служба миттєвого кредитування» на платіжну картку кредитних коштів за цим договором в сумі 3900 грн. Виходячи із презумпції вини у цивільному праві, встановленої ст.614 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання вважається винною, якщо не доведе відсутність своєї вини у порядку, встановленому законом, суд вважає, що у даному випадку тягар спростування факту отримання кредиту належними доказами покладається на відповідача. Останній наведеного не спростував.

У відповідності до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1082 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом наведених положень ст.ст.512, 514, 516, 1082 ЦК України боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16-ц.

Доказів погашення кредитної заборгованості, як первісному кредитору, так і новому кредиту чи наступному новому кредитору - позивачу, відповідачем суду не надано.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає, що надані позивачем докази у справі є належними та допустимими, у розумінні статей 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач отримав кредит, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів, виходячи з фактичного використання позичальником кредитних коштів, які не повернуто станом на час звернення позивача до суду даним позовом. Отже, з урахуванням наданих сторонами доказів, у їх сукупності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі позову - 3900 грн., які фактично використані відповідачем з карткового рахунку та не повернуті банку.

Пред`являючи вимоги про погашення кредитної заборгованості, позивач просив у тому числі, крім основної суми боргу за кредитом, яку фактично отримав відповідач від первісного кредитора, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками. При цьому, з моменту відступлення первинним кредитором за плату права грошової вимоги до боржника-відповідача в розмірі 29484 грн. (що складається з тіла позики 3900 грн., процентів за користування позикою в сумі 25584 грн.) і отримання права цієї грошової вимоги, ТОВ „Вердикт Капітал, як новий кредитор, не здійснював нарахування відсотків та штрафних санкцій. Однак, з моменту отримання від нового кредитора права грошової вимоги до боржника-відповідача в розмірі 29484 грн. позивач ТОВ „Коллект Центр, як наступний новий кредитор, здійснив донарахування відсотків до суми 67761,33 грн., тобто нарахував ще 42177,33 грн. (67761,33 грн. - 25584 грн.) і просить стягнути в судовому порядку 27977,04 грн.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, щодо вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, то суд вважає її обґрунтованою частково, а саме в сумі 29484 грн., яка була нарахована первинним кредитором і відступлена ним за плату новому кредитору, оскільки матеріали справи не містять розрахунку заборгованості та виписки по рахунку на підтвердження заборгованості відповідача, що дало б змогу суду перевірити правильність нарахування відсотків. Стягнення заборгованості за відсотками не може ґрунтуватись лише на розрахунках, наведених у позовній заяві, з яких, до того ж вбачається, що нарахування обумовлених договором сум процентів продовжувалось і після закінчення дії договору.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Крім того, згідно з пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, виходячи з наведеного в сукупності, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Позивачем понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн., які у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 4, 13, 19, 81, 137, 141, 263-265, 268, 273, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (ідентифікаційний код юридичної особи: 44276926, місцезнаходження: 01133, м.Київ, вул.Мечникова, буд.3, офіс 306), заборгованість за кредитним договором № 751 від 21.04.2021 року у загальному розмірі 29484 грн., яка складається з основного боргу за тілом кредиту 3900 грн., заборгованості за процентами 25584 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2800,90 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12025 грн.

В решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.12.2024 року.

Суддя: В. І. Вачко