Провадження № 2/761/3736/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Марінченко Л.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що в червні 2022 року між ним та ОСОБА_2 велися переговори з приводу можливої оренди об`єкта нерухомості за умовами якого останній мав надати приміщення в користування в сфері послуг ресторанної діяльності та Позивача мав відкрити заклад громадського харчування в орендованому приміщенні, Позивач мав сплатити на користь Відповідача грошові кошти за користування приміщенням. В червні Позивач перерахував на картковий рахунок Відповідача грошову суму в розмірі 6 114,00 грн. у якості передоплати за надані послуги оренди, який Відповідач повинен був надати у майбутньому, після укладення між сторонами відповідного договору. Як зазначає позивач, під час перемовин сторони не дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору, договір не уклали, припинили будь-які взаємовідносини, Відповідач зобов`язався повернути Позивачу отриману передоплату за неукладеним договором у повному розмірі. У зв`язку із неповерненням Відповідачем оплаченої передоплати за неукладеним договором в розмірі 6 114,00,00 грн. ОСОБА_1 звернувся до суду та просить суд стягнути з ОСОБА_2 безпідставно отримані кошти в розмірі 6 114, 00 грн., оскільки відсутня правова підстава для їх отримання, а також стягнути судові витрати понесені позивачем у справі.

На виконання вимог ст.31 ЦПК України, суддею Оболонського районного суду м. Києва, 23 серпня 2023 року постановлено ухвалу про передачу справи для розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Провадження в справі відкрито 10 жовтня 2023 року, відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання на іншу дату в адресу су не надходило.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомив, в адресу суду направив відзив на позовну заяву в якій зазначив , що позовна заява є необґрунтована та безпідставною, оскільки перерахунок грошових коштів було здійснено не помилково, оскільки виконував свої зобов`язання з поверненням грошових коштів, просив відмовити у позові.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, і не заперечується сторонами, що 21 червня 2022 року ОСОБА_1 здійснив платіж на рахунок № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , що підтверджується платіжною інструкцією №Р24ФС3296 яка міститься в матеріалах справи.

Як зазначає ОСОБА_1 , в червні 2022 року між останнім та ОСОБА_2 велися переговори з приводу можливої оренди об`єкта нерухомості, за умовами якого останній мав надати приміщення в користування в сфері послуг ресторанної діяльності та ОСОБА_1 мав відкрити заклад громадського харчування в орендованому приміщенні, та перерахував 6 114, 00 грн. на рахунок ОСОБА_2 у якості передоплати за надані послуги оренди. Під час перемовин сторони не дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору, договір не уклали та припинили будь-які взаємовідносини.

Позивач вважає, що у зв`язку із неукладенням між сторонами договору оренди, здійснений ним авансовий платіж підлягає поверненню.

ОСОБА_2 стверджує, що грошові кошти перераховані ОСОБА_1 , у зв`язку із тим, що останній виконує грошове зобов`язання повернути грошові кошти, а про існування послуг з оренди ОСОБА_2 невідомо, оскільки Договірних відносин з ОСОБА_1 не мав і не має.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, в тому числі, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Порядок направлення пропозиції укласти договір та її прийняття іншою стороною, обумовлений положеннями ст.641 та ст. 642 ЦК України.

Так, стаття 641 ЦК України визначає, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до положень ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Стаття 640 ЦК України визначає, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що між сторонами не було укладено договору оренди.

Позивач у своїх твердженнях викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, вважає, що сплачені ним кошти є авансом. Відповідач в свою чергу вважає, що сплачені позивачем кошти є заходом забезпечення виконання позивачем взятих на себе зобов`язань щодо укладення відповідного договору.

Стаття 570 ЦК України визначає, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З аналізу наведеної норми закону випливає, що як завдаток так і аванс можуть бути перераховані в рахунок належних з боржника платежів, зокрема за договором.

В той же час, в даному випадку договір між сторонами укладено не було, і жодних зобов`язань у сторін не виникло, зокрема й обов`язку щодо перерахування певних платежів.

Суд звертає увагу на те, що в позовній заяві позивач чітко не визначає норму закону на підставі якої сплачені ним відповідачу кошти підлягають поверненню.

Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Глава 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Слід зазначити, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, кондиційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016 року у справі №6-2491цс15, положення статті 1212 ЦК України, відповідно до якого особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, застосовується також і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 року у справі №910/9072/17 висловила позицію, що, згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом (Касаційним господарським судом) в постановах від 02.08.2018 року у справі №910/15363/17 року, від 10.08.2018 року у справі №910/22442/16.

За загальним правилом статей 15-16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В свою чергу за положеннями ч.ч. 1-2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь-яких доказів щодо грошового зобов`язання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Таких відомостей не було отримано і під час розгляду справи.

Оскільки позивач перерахував відповідачу кошти в сумі 6 114, 00 грн в якості оплати по договору, однак такий договір укладено не було, відповідні кошти набуті відповідачем без належної правової підстави, а тому підлягають поверненню позивачу.

Таким чином, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,133,141,258,259,263,268,280-283, 352,354 ЦПК України, ст.ст. 11, 83, 509, 570, 638, 640-642, 1212 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 )безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 6 114,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень цього Кодексу протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя