Справа № 134/1725/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 грудня 2024 року Крижопільський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді: Зарічанського В.Г. з участю секретаря судового засідання: Томашенко О.М.

представника позивача: Глушкової Т.І.

відповідача: ОСОБА_1

представника відповідача: Зянько Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в селищі Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення коштів, отриманих без достатніх правових підстав,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, поданим представником позивача адвокатом Глушковою Т.І., в якому просить стягнути з відповідача кошти отриманих без достатніх правових підстав в сумі 4100 грн, що еквівалентно 100 доларів США за курсом НБУ станом на 23.09.2024 та судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що в липні 2022 року ОСОБА_1 запропонувала придбати у неї земельну ділянку, на якій раніше знаходився житловий будинок, де вона проживала спільно однією сім`єю з гр. ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому відповідачка запевнила, що вона оформляє право власності на себе після смерті свого співмешканця ОСОБА_3 .

Відповідно до їхньої домовленості, вона внесла відповідачці аванс у розмірі 100 доларів, а після припинення воєнного стану в Україні домовилися про оплату у розмірі 11 500 (одинадцять тисяч п`ятсот) гривень. Зазначене підтверджується розпискою від 21.07.2022 року.

В подальшому їй стало відомо, що згідно записів погосподарської книги вище зазначена земельна ділянка була в користуванні ОСОБА_3 і що відповідачка продала дану земельну ділянку іншим особам. У зв`язку з цими обставинами вона звернулася до відповідачки відносно повернення винесеного авансу, на що остання відмовилася. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстроване. Згідно відповіді на адвокатський запит № 02-24/1638 від 05 вересня 2024 року земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , рахувалася за гр. ОСОБА_3 на праві користування. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить відмовити в задоволені позову, оскільки як зазначено в самому позові, позивач добровільно сплатила відповідачу кошти, знаючи, що остання не є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Тобто, фактично передавши кошти та відібравши від нього розписку про умови передачі цих коштів, позивач прийняв пропозицію на укладення договору купівлі земельної ділянки і відповів на неї оплатою. Таким чином, передані позивачем кошти не можливо вважати безпідставно набутими, адже вони були передані на виконання зобов`язань щодо продажу конкретної земельної ділянки. Відповідач стверджує, що потягом 2022 2024 років позивач користувалася зазначеною земельною ділянкою, вона не одноразово намагалася зустрітися з позивачем, про те її поведінка вказувала на те, що вона не має наміру виконувати укладену між ними домовленість. Зважаючи на це, а також на те, що відповідач є пенсіонеркою та малозабезпеченою вона відмовилась від оформлення права власності на цю земельну ділянку. За таких обставин, відповідач вважає, що не повинна повертати отриманні кошти, про що зазначено і в написаній нею розписці (якщо покупець відмовиться від договору, то він залишає суму аванса продавцю). Твердження позивача, про те, що відповідач продала дану земельну ділянку іншим особам не відповідають дійсності, оскільки відповідач і на даний час не набула права власності на цю земельну ділянку. Крім того, у своєму заперечні вказує, що розмір гонорару , визначений стороною та її адвокатом, є завищеним та не відповідає критеріям обґрунтованості, розумності їхнього розміру та пропорційності до предмета спору. Ухвалою суду від 08 жовтня 2024 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні 27.11.2024 позивач вказала, що у 2022 році разом з батьком купили будинок у ОСОБА_4 . В липні 2022 році відповідач ОСОБА_1 запропонувала купити земельну ділянку біля будинку, який вони купили. Між собою домовилися, що купить земельну ділянку за 15000 грн. і в якості авансу вона дала ОСОБА_1 100 доларів США. Коли вони пішли до старости села с. Жабокрич, то вияснилось, що вказана земельна ділянка належить ОСОБА_3 , а не відповідачу ОСОБА_1 . Згодом вона звернулась до відповідача з проханням повернути їй гроші в сумі 100 доларів США В серпні 2024 року їй стало відомо, що ОСОБА_1 продала іншій людині земельну ділянку. 13 серпня 2024 року вона знову просила повернути їй гроші, однак відповідач відмовилась. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні 12.12.2024 позовні вимоги не визнала та вказала, що проживала з ОСОБА_3 до 2015 року в якого була земельна ділянка зі старою хатою, яку розібрали. В червні 2022року запропонувала ОСОБА_2 купити земельну ділянку за 15000грн. Дана земельна ділянка в її власності не перебуває і по даний час. В липні 2022 року позивач дала їй 100 доларів США. Гроші вона позивачу не повернула. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 дала пояснення, що відповідач по справі ОСОБА_1 розказувала їй, що ОСОБА_2 дала їй за земельну ділянку 100 доларів США, а в подальшому відмовилась розмовляти. Вислухавши учасників справи, дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 100 доларів США, що визнається сторонами по справі та підтверджено розпискою про отримання грошових коштів (а.с. 7).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстроване. Згідно відповіді на адвокатський запит № 02-24/1638 від 05 вересня 2024 року земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , рахувалася за гр. ОСОБА_3 на праві користування. Правовідносини щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави регулюються главою 83 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зобов`язання з безпідставного набуття (збереження) майна виникають за наявності таких умов: має місце набуття або збереження майна; вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України) або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється таки перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідачем не було надано суду будь-яких доказів, які б спростовували заявлені позивачем вимоги та подані докази. Зважаючи на викладене суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути кошти отримані нею без достатньої правової підстави у розмірі 4100,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано Договір про надання правничої допомоги від 23.08.2024 укладений між адвокатом Глушковою Т.І, та ОСОБА_2 , акт прийому передачі робіт (надання послуг) за договором про надання правничої допомоги № б/н від 23.08.2024, копію квитанції № 1/23 від 23.08.2024 відповідно до якої ОСОБА_2 сплатила грошові кошти гонорар в сумі 5300 грн. Разом з цим, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в сумі 5300 грн., які просить стягнути з відповідача представник позивача, є надто завищеними, адже дана цивільна справа не є складною, розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, такий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони. Керуючись ст. 12, 81, 141, 263-265, 274-279, 280-282 ЦПК України, ст. 1212, 1213 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4100 (чотири тисячі сто) гривень. Стягнути 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору та 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень витрат за надання правничої допомоги. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги. Найменування сторін: Позивач: ОСОБА_2 , ( НОМЕР_1 ) жителька АДРЕСА_1 . Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . Повний текст рішення суду виготовлений 17 грудня 2024 року.

Суддя