Провадження №2/748/1168/24
Єдиний унікальний № 748/4459/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" грудня 2024 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Костюкової Т.В.

за участі секретаря судового засідання Проненко К.С.

представника позивача адвоката Марченко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Чернігівська районна державна нотаріальна контора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування

УСТАНОВИВ :

18.10.2024 року представник позивача адвокат Марченко Ніна Іванівна, діючи на підставі ордеру про надання правничої допомоги серії СВ №1103851 від 17.10.2024 та в інтересах ОСОБА_1 , в системі «Електронний Суд» звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1092, площею 0,1892 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка, ОСОБА_2 , який набув права власності на 1/2 частину даної земельної ділянки за рішенням суду, але не вчинив дій спрямованих на проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , який був чоловіком позивачки ОСОБА_1 . Після його смерті була заведена спадкова справа № 54/2024 року . До складу спадщини входить частка права власності на земельну ділянку площею 0,20 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та частка права на земельну ділянку площею 0,07 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться на території с. Іванівка Чернігівського району Чернігівської області, які були визнанні за померлим на праві власності на підставі рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області № 2-1426/2010 від 17.12.2010 року. ОСОБА_2 за життя не замовив технічної документації із землеустрою на вказані земельні ділянки , не зареєстрував своє право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у зв`язку з чим на даний час позивач не може оформити право власності на вказане вище нерухоме майно та змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Чернігівський районний суд Чернігівської області ухвалою від 21.10.2024 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив загальне позовне провадження в даній цивільній справі.

20 листопада 2024 року Чернігівський районний суд Чернігівської області закрив підготовче провадження по даній справі та призначив її до судового розгляду по суті на 23 грудня 2024 року

Представ позивача - адвокат Марченко Н.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Надаючи пояснення, зазначила, що ухвалюючи рішення суду про справі № 2-1426/2010 від 17.12.2010 року яким було визнано право власності на частину земельної ділянки площею 0, 20 га за чоловіком позивачки, судом було невірно визначене цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а тому просить визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на частину земельної ділянки кадастровий номер :01:000:1092 площею 0,1892 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що відповідатиме відомостям , які містяться в ДЗК в частині цільового призначення.

Відповідач Іванівська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду клопотання про розгляд справи без участі її представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує. ( а.с 76)

Третя особа , що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору : Чернігівська районна державна нотаріальна контора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, явку представників в судове засідання не забезпечили Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори ( а.с.50)

Згідно статті 223 ЦПК України, неявка до суду будь-якого учасника справи за умови, що його було належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , підтвердженням чого є свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 18.01.2024 року, що видане Іванівською сільською радою Чернігівського району Чернігівської області ( а.с. 30)

Після смерті ОСОБА_2 була заведена спадкова справа № 54/2024 року ( а.с 51-52)

Позивачка ОСОБА_1 08.02.2024 року звернулася до Чернігівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ( а.с 54)

ОСОБА_3 та та ОСОБА_4 , які є спадкоємцями першої черги відмовилися від прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_2 на користь дружини спадкодавця ОСОБА_1 ( а. 56 - 56 зворот.)

Державний нотаріус Чернігівської районної державної нотаріальної контори Н.Деркач листом від 04.10.2024 року № 1533/02-14 роз`яснила, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,20 га надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в АДРЕСА_1 та на частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,07 га надану для ведення особистого селянського господарства, які належні спадкодавцю ОСОБА_2 згідно рішення Чернігівського району Чернігівської області № 2-1426/2010 від 17.12.2010 року не має можливості так як спадкодавець за життя не вчинив жодних дій , які б були спрямовані на проведення державної реєстрації права власності на земельні ділянки ( а.с 61)

Судом встановлено, що рішенням Чернігівського району Чернігівської області № 2-1426/2010 від 17.12.2010 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на частину земельної ділянки , загальною прощею 0,20 га наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в АДРЕСА_1 та на частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,07 га надану для ведення особистого селянського господарства ( а.с 62)

Рішення суду набрало законної сили 28.12.2010 року ( а.с 63)

Як вбачається з мотивувальної частини рішення суду право власності на зазначені вище земельні ділянки ОСОБА_2 успадкував після смерті матері - ОСОБА_5 померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке в свою чергу було успадковано померлою на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Суд звертає увагу що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Крім того, преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акта, який набрав законної сили. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення (Правова позиція ВС у складі КГС, постанова від 18 березня 2021 року, справа № 902/608/19).

Отже вказані обставини, які були встановлені рішенням Чернігівського районного суду від 17 грудня 2010 року, яке набрало законної сили 28.12.2010 року , не потребують повторного встановлення і дослідження.

Суд звертає увагу, що даним рішенням за ОСОБА_2 визнано право власності частину земельної ділянки , загальною прощею 0,20 га наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в АДРЕСА_1 та на частину у праві власності на земельну ділянку площею 0,07 га надану для ведення особистого селянського господарства

Тобто, цільове призначення земельної ділянки загальною прощею 0,20 га право на частку, яке належало ОСОБА_2 - чоловіку позивачки, та відповідно після смерті, якого була заведена спадкова справа, як було встановнолено судом, під час судового розгляду, - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Варто відмітити, що за ОСОБА_2 також даним рішенням суду було визнано право власності на частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,07 га з цільовим призначенням саме для ведення особистого селянського господарства , що є значно меншою по площі, від тієї яку просить визнати позивачка за собою на праві власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка із вказаним цільовим призначенням, звертаючись до суду.

Судове рішення є однією з підстав для реєстрації права власності на нерухомість. Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є, передусім, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Відповідно до ст.ст.4, 5, 18, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державній реєстрації прав підлягають в обов`язковому порядку право власності на об`єкти нерухоме майно, в тому числі житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про право власності.

Нормою ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, в тому числі й серед іншого, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_2 не здійснив дії щодо держаної реєстрації права власності на земельні ділянки визнані за ним на праві власності на підставі рішення суду, однак дана обставина , не свідчить про відсутність у нього наявного права власності них.

Разом з тим, з вертаючись до суду позовом, позивачка ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1092, площею 0,1892 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка.

В силу положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

В судовому засіданні не знайшло підтвердження належності чоловіку позивачки за життя права власності 1/2 частину земельної ділянку з кадастровим номером :01:000:1092, площею 0,1892 га саме з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

В обґрунтування належності чоловіку позивачки частини земельної ділянки саме з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства позивачем надано Держаний акт на право приватної власності на землю серії І-ЧН № 029907 виданий на імя ОСОБА_6 якій було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,27 га на території с. Іванівка Іванівської сільської ради для ведення особистого підсобного господарства ( а.с 26)

З даного приводу, суд відмічає що розглядаючи спір про визнання права власності на земельну ділянку за позивачкою в порядку спадкування після смерті чоловіка суд має з`ясувати наявність права власності у спадкодавця. Судом встановлено, що документом який підтверджує наявне право власності її чоловіка на земельну ділянку є рішення суду, про що також було зазначено в листі нотаріуса, адже саме дане рішення суду надавалася нотаріусу як документ , що підтверджує наявне в нього право власності на землю і саме через нездійснення своєчасної реєстрації права власності на земельну ділянку її чоловіком, на підставі даного рішення суду, і саме земельної ділянки з цільовим призначенням для обслуговування для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, було роз`яснено у здійснені неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину.

Слід відмітити, що обґрунтовуючи позов позивач також посилається на рішення суду Чернігівського районного суду від 17 грудня 2010 року, яке набрало законної сили 28.12.2010 року як на підставу наявного в її покійного чоловіка права на частину земельної ділянки , загальною прощею 0,20 га наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в АДРЕСА_1 та на частка у праві власності на земельну ділянку площею 0,07 га надану для ведення особистого селянського господарства

Разом з тим в судовому засіданні представник позивача наголошувала на тому що цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в рішенні суду визначено не вірно. На думку позивача, вірним цільовим призначенням є для ведення особистого селянського господарства, як це визначено у витягу з Державного земельного кадастру ( а.с 17-21)

Суд не приймає до уваги зазначені доводи представника позивача, виходячи з того, що позовна вимога, яку просить задовольнити позивач є визнання права власності за нею - ОСОБА_1 земельної ділянки в порядку спадкування за законом яка за життя належала її чоловікові ОСОБА_3 . Тобто об`єкт спадкування має належати спадкодавцю на дату смерті в даному випадку станом не пізніше 15 січня 2024 року . Разом з тим як вбачається з витягу з ДЗК про земельну ділянку датою державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та присвоєння їй кадастрового номеру - визначено 19.06.2024 року що мало місце після смерті спадкодавця з урахуванням чого, суд не бере до уваги вказаний витяг, як належний доказ.

Крім того як вбачається з мотивувальної частини рішення суду за спадкодавцем визнано право власності частину земельної ділянки , загальною прощею 0,20 га наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в АДРЕСА_1 та на частка у праві власності на земельну ділянку площею 0,07 га надану для ведення особистого селянського господарства після смерті його матері ОСОБА_5 померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , після смерті якої відкрилась спадщина на вищевказане і яке належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_6 .

Отже земельну ділянку належну за життя ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧН № 029907 площею 0,27 га на території с. Іванівка Іванівської сільської ради для ведення особистого підсобного господарства та житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташований в АДРЕСА_1 успадкувала її донька ОСОБА_5 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказане майно належало останній на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом .

Вказані обставини свідчать, що мав місце неодноразовий перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, а відповідно посилання на відомості ДЗК в яких внесені відомості про початкового власника є недоречним, так як відомості в ДЗК вносяться на підставі правовстановлюючих документів, а не навпаки.

Окремо суд відмічає, що ОСОБА_2 за життя отримав свідоцтво про право на спадщину на частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами розташований в АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_5 та зареєстрував право власності за собою ( а.с 24)

Отже, враховуючи, те , що за ОСОБА_2 за життя був зареєстрований на праві власності будинок в АДРЕСА_1 , а також рішенням суду за ним визнано право власності на частину земельної ділянки , загальною прощею 0,20 га наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в АДРЕСА_1 , вказане в повній мірі відповідає цільовому призначенню земельної ділянки на якому розташовується житловий будинок .

Рішення суду є чинне так як не оскаржувалося у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 13 ЗУ Про судоустрій і статус суддів судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Суд ухвалюючи рішення по суті не може нівелювати попереднє рішення суду, яке набрало законної сили .

Суд також не може взяти до уваги лише частину ухваленого рішення, з урахуванням чого, не знайшло в судовому засіданні підтвердження факту належності ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1092, площею 0,1892 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідно враховуючи принцип диспозитивності, а саме розгляду справи в межах заявлених позовних вимог, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в тих межах які визначені позивачем та на яких наполягала представник позивача під час судового розгляду.

Розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих стороною доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїми внутрішніми переконаннями, дійшов висновку, про відмову задоволені позовних вимог

Разом з тим, суд розяснює позивачу, що вона не позбавлена в подальшому звернутися до суду з позовними вимогами щодо визнання за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною прощею 0,20 га з цільовим призначенням для для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що за життя належала її чоловікові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 10-13, 18, 76-83, 141, 142, 258, 259, 263, 264, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Чернігівська районна державна нотаріальна контора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 27.12.2024

Відомості про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2

Відповідач: Іванівська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області ЄДРПОУ . 04412751 місцезнаходження: Чернігівська обл., Чернігівський р-н, с. Іванівка, вул. Дружби, буд. 33-б

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Чернігівська районна державна нотаріальна контора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції: місцезнаходження , м. Чернігів, вул. Шевченка, 48.

Суддя Т.В.Костюкова