Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/1236/24
Провадження по справі № 2/514/437/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року с-ще Бессарабське

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кравченко П.А.,

за участю секретаря судового засідання - Мельниченко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ще Бессарабське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представником якого є ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28.03.2024 року сталася дорожньо- транспортна пригода за участі водія ОСОБА_1 на транспортному засобі MERCEDES-BENZ SPRINTER, номерний знак НОМЕР_1 та водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (транспортні засоби N3, VOLVO FH 12-42Т, номерний знак НОМЕР_3 та причіп MONTRACON SMR 3А, номерний знак НОМЕР_4 ). Транспортному засобу позивача MERCEDES-BENZ SPRINTER, номерний знак НОМЕР_1 внаслідок дорожньо- транспортної пригоди було завдано механічних пошкоджень з матеріальними збитками. Крім того просить стягнути з відповідачів матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, що сталася 28.03.2024 року транспортному засобу, що належить позивачу на підставі права власності завдано матеріальної шкоди. Відповідно до висновку експерта №7738 від 20.04.2024 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 401 179,99 грн. Таким чином, внаслідок ДТП транспортний засіб отримав численні пошкодження, як деформація та руйнування. Багато запчастин транспортного засобу після зіткнення знаходяться в такому стані при якому ремонт технологічно неможливий, тобто ці запчастини необхідно міняти на нові. Використовувати транспортний засіб після ДТП не можливо. 03.06.2024 року постановою Саратського районного суду Одеської області по справі №513/633/24 ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент скоєння внаслідок дорожньо - транспортної пригоди цивільна правова відповідальність власників наземних транспортних засобів винуватця ДТП ( ОСОБА_3 ), була застрахована в страховій компанії ПрАТ "УСК "КНЯЖНА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП". 31.05.2024 року страхова компанія здійснила страхову виплату на суму 150 460,00 грн. Таким чином, страхова виплата ПрАТ "УСК "КНЯЖНА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" зі свого боку покрила матеріальну шкоду, нанесену транспортному засобу Позивача, а саме:

Вартість відновлювального ремонту ТЗ згідно експертизи -401 179,99 грн; Розмір страхової виплати - 146 460,00 грн.; Компенсація витрат на проведення експертизи - 4 000,00 грн. Разом: 146 460,00+4000,00=150 460,00 грн. Франшиза - 3 200,00 грн. 401 179,99 грн.-150 460,00 грн.-3200,00 грн. = 247 519,99 грн. Таким чином, щоб повністю покрити матеріальну шкоду до вартості відновлювального ремонту необхідно власником та/або винуватцем ДТП сплатити залишок -250 719,99 грн., які складаються з суми франшизи та матеріальної шкоди). Також, страховими полісами Відповідача-1 був передбачена франшиза в розмірі 3200,00 грн. Так, 250 719,99 грн. - 3200,00 грн.=247 519,99 грн. вартість матеріальної шкоди, яка буде стягуватися з Відповідачів солідарно. Франшиза підлягає стягненню з ОСОБА_3 як винуватця ДТП. Шкоду, завдану внаслідок ДТП Позивач просить стягнути солідарно, також з власника транспортних засобів, як джерела підвищеної небезпеки. Представником Позивача, адвокатом Торган Л.М. було зроблено адвокатський запит на адресу Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях з проханням надати інформацію щодо власника транспортних засобів N3, VOLVO FH 12-42Т, номерний знак НОМЕР_3 та причіп MONTRACON SMR 3А, номерний знак НОМЕР_4 . Так, згідно відповіді на адвокатський запит: "згідно Єдиного державного реєстру транспортних засіб 15.03.2024 у ТСЦ 5148 автомобіль VOLVO FH 12-42Т, 2004 р.в., об`єм двигуна 12130 см. куб., та напівпричіп MONTRACON SMR 3А, 1996 р.в., зареєстровані за ОСОБА_4 ". Відповідно до полісів №219881041 та №219881051 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на ці транспортні засоби місце реєстрації Власника: смт. Авангард, Одеський р-н, Одеська область, України. Згідно схеми місця ДТП, яка є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення власником транспортних засобів VOLVO FH 12-42Т, номерний знак НОМЕР_3 та причіп MONTRACON SMR 3А, номерний знак НОМЕР_4 є ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Також, Позивач зазначає, що згідно фото та відео з місця ДТП вбачається, що напівпричеп був завантажений зерновою культурою кукурудза, що свідчить про те, що він використовується в господарській діяльності, та з пояснень ОСОБА_3 вбачається, що він є водієм та працює на юридичну особу. Позивач також просить стягнути і моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП. Позивач після ДТП не може пересуватися на власному авто. Позивач переживає через аварію, що сталася та через те в якому стані зараз знаходиться транспортний засіб. Відновлювальний ремонт транспортного засобу коштує значних коштів, яких на даний момент не має у Позивача. Таким чином, зараз пошкоджений транспортний засіб не на ходу та стоїть на стоянці. Крім цього, ОСОБА_3 відмовився добровільно компенсувати вартість ремонту транспортного засобу. З початку на місці скоєння ДТП Відповідач запевняв що все відшкодує. Після того як Позивач надав йому результати експертизи, ОСОБА_3 повідомив що відшкодовувати нічого не буде та перестав виходити на зв`язок, номер телефону власника відмовився надавати. Тому вважає, що єдиним способом захисту порушеного права Позивача є звернення до Суду з відповідною позовною заявою. В результаті протиправних дій ОСОБА_3 було спричинення шкоди майну Позивача, що безумовно вплинуло на якість та ритм його повсякденно життя, в тому числі за рахунок того, що Позивач був вимушений витрачати час на пошук експертної організації, звертатись до СТО та страхової компанії, звертатися за допомогою до юристів.

Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 24 липня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання.

09 жовтня 2024 року ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява від представника позивача відповідно до якої, просила розглянути справу за їх відсутністю, за матеріалами, наявними в справі. Позов просили задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. З позовними вимогами не згоден.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлена своєчасно та належним чином. Крім того, відповідач повідомлена про день та час судового розгляду справи шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Тарутинського районного суду Одеської області, офіційного веб-порталу судової влади.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 28 березня 2024 року о 08 годині 30 хвилин по автодорозі Одеса-Рені М15 92км+500м водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «VOLVO FH12-42T» державний номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом марки «MONTRACON SMR3A» державний номерний знак НОМЕР_4 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілями марки «Mercedes Benz Sprinter» державний номерний знак НОМЕР_1 , та «Mercedes Benz Sprinter» державний номерний знак НОМЕР_5 , які рухалися попереду з подальшим перекиданням у кювет. Автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.

Постановою Саратського районного суду Одеської області від 03 червня 2024 року у справі № 513/633/24 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент скоєння внаслідок дорожньо- транспортної пригоди цивільна правова відповідальність власників наземних транспортних засобів винуватця ДТП (Відповідача -1), була застрахована в страховій компанії ПрАТ "УСК "КНЯЖНА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП".

Відповідно до висновку експерта №7738 від 20.04.2024 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача складає 401 179,99 грн (а.с.8-18).

31.05.2024 року страхова компанія здійснила страхову виплату на суму 150 460,00 грн. Таким чином, страхова виплата ПрАТ "УСК "КНЯЖНА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" зі свого боку покрила матеріальну шкоду спричинену транспортному засобу внаслідок ДТП.

Вартість відновлювального ремонту ТЗ згідно експертизи складає - 401 179,99 грн. Розмір страхової виплати складає 146 460,00 грн. Компенсація витрат на проведення експертизи складає 4 000,00 грн. Разом: 146 460,00+4000,00=150 460,00 грн. Франшиза складає 3 200,00 грн., а отже стягненню підлягає сума 247 519,99 грн.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засіб 15.03.2024 у ТСЦ 5148 автомобіль VOLVO FH 12-42Т, 2004 р.в., об`єм двигуна 12130 см. куб., та напівпричіп MONTRACON SMR 3А, 1996 р.в., зареєстровані за власником ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникання цивільних прав та обов`язків є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1187 цього Кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до п. 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту.

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Так, відповідно до п.22.1 ст.21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення завданої матеріальної шкоди з відповідачів у солідарному порядку, то слід зазначити наступне.

Згідно із ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Статті 1194 ЦК України передбачає обов`язок особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, у разі недостатності страхової виплати, відшкодувати потерпілій особі різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Згідно з ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.03.2017 року у справі № 185/12399/2015-ц, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування, він має право вимоги саме до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах від 23.12.2015 р. № 6-2587цс15, від 20.01.2016 р. № 6-2808цс15.

Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_3 , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні по суті висновки викладені Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), підстав відступати від яких суд не вбачає.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Враховуючи те, що при розгляді справи достеменно встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини відповідача ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом, та між його діями та наслідками, що настали, є безпосередній причинний зв`язок, що встановлено постановою судді Постановою Саратського районного суду Одеської області від 03 червня 2024 року, суд приходить до висновку, що саме відповідач ОСОБА_3 повинен відповідати за заподіяну ним шкоду, а тому з нього підлягає стягненню у рахунок відшкодування матеріальної шкоди різниця між завданою шкодою та сплаченою страховою компанією сума 247 519.99 грн.

Щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідача ОСОБА_4 суд, зазначає наступне.

Шкода у тому числі моральна завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм. Матеріалами справи не встановлено, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах, найму з перевезення вантажу на транспортному засобі, що належить відповідачу ОСОБА_4 , а отже правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 солідарно матеріальної та маральної шкоди на користь позивача, є такими, що не гуртуються на нормах ЦК України, а тому суд вважає безпідставними.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то судом встановлено наступне.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз`яснено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.

Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Згідно роз`яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Частинами 1, 2 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окрему, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності.

Позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та не надано судом доказів на підтвердження такої шкоди.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що в частині вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Згідно п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Франшиза- це частина збитку, яка підлягає самостійному відшкодуванню (покриттю) страхувальником за свій рахунок при виникненні страхового випадку.

Суд вважає задовільнити позовні вимоги, які підтверджені доказами франшизи в розмірі 3200.00 грн на користь позивача.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 707,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 16, 22, 1166, 1187, 1188, 1190, 1194 ЦК України,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , представником якого є ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_7 ) матеріальну шкоду в розмірі 247 519 гривень 99 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_7 ) франшизу в розмірі 3 200 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_7 ) суму судових витрат в розмірі 2 707 гривень 20 копійок.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_7 ) до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Тарутинський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.А. Кравченко