Справа № 681/947/24
Провадження 2/681/443/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року м. Полонне

Полонський районний суд Хмельницької області в складі головуючої судді Горгулько Н.А.,

розглянувши у місті Полонному в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення ідеальної частки вартості відчуженого майна,

в с т а н о в и в:

В липні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення ідеальної частки вартості відчуженого майна. В обгрунтування позовних вимог вказувала на те, що з 05.06.1998 вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу ними було придбане майно, зокрема і нежитлова будівля площею 1278,9 кв. м в АДРЕСА_1 , яка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

В 2021 році вона звернулася до Приморського районного суду міста Одеси з позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя. Однак, 18.02.2022 ОСОБА_2 без її згоди вчинив договір купівлі-продажу цієї нежитлової будівлі яким продав її для ОСОБА_3 та ОСОБА_4

13.04.2022 постановою Апеляційного суду Одеської області її вимоги було задоволено та визнано за нею право власності на 1/2 нежитлової будівлі площею 1278,9 кв. м в АДРЕСА_1 .

Вважаючи, що має право відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України на витребування спірного майна шляхом подання до суду позову з вимогами до сторін правочину або про стягнення грошової компенсації ринкової вартості її частки з ОСОБА_2 як колишнього члена подружжя, що без згоди іншого вчинив відчуження цінного майна, подала відповідний позов. Вказує, що право вибору способу захисту належить позивачу. Тому, у цьому випадку обрала можливість заявити позов до ОСОБА_2 про стягнення ідеальної частки вартості відчуженого майна в сумі 1775049 грн.

Ухвалою судді Полонського районного суду Хмельницької області від 15.08.2024 в порядку п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України у справі відкрито спрощене позовне провадження та постановлено здійснювати розгляд справи без повідомлення сторін.

04.09.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому ОСОБА_2 заявлений позов визнає частково. Вказує, що відповідно до умов договору купівлі-продажу спірної будівлі ціна відчужуваного нерухомого майна становила 576194 грн. Відтак розмір частки становить 288097 грн. Тому, на його думку, саме така сума має підлягати до задоволення судом.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони позову перебували у зареєстрованому шлюбі під час якого ними було придбане певне майно, зокрема і нежитлова будівля площею 1278,9 кв. м в АДРЕСА_1 .

Такі дані встановлені з позовної заяви, відзиву на позов, постанови Апеляційного суду Одеської області від 13.04.2022 та сторонами не заперечується.

За даними договору купівлі-продажу від 18.02.2022 ОСОБА_5 , діючий від імені ОСОБА_2 , здійснив продаж нежитлової будівлі площею 1278,9 кв. м в АДРЕСА_1 для ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за 576194 грн. (а.с.23-26)

13.04.2022 постановою Апеляційного суду Одеської області вимоги ОСОБА_1 було задоволено та визнано за нею право власності на 1/2 нежитлової будівлі площею 1278,9 кв. м в АДРЕСА_1 . (а.с.5-14)

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України).

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном згідно із частиною першою статті 319 ЦК України. Однак розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (частина перша статті 355 ЦК України).

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена (частини перша та друга статті 369 ЦК України).

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (частина третя статті 65 СК України).

Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним зі співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника в разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень (частина четверта статті 369 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не давала згоди на відчуження колишнім чоловіком нежитлової будівлі площею 1278,9 кв. м в АДРЕСА_1 , яка є їх спільною сумісною власністю.

Кінцеві набувачі є добросовісними набувачами, оскільки не знали і не могли знати про те, що ця будівля належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що колишній чоловік не отримував згоди на її відчуження в позивача.

В силу ч. 1 ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Отже, захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Слід зазначити, що стаття 338 ЦК України вимагає витребування майна від добросовісного чи недобросовісного набувача, але не регулює питання розподілу спільного майна чи компенсації за його продаж.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що відповідач без її на те згоди вчинив договір з відчуження майна, частина якого належала їй на праві спільної з відповідачем власності, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна.

У даній справі, задоволення позовних вимог про стягнення вартості частини майна, не призведе до поновлення прав позивача, відновлення володіння, користування або розпорядження спірною нежитловою будівлею, а отже, такі вимоги не є ефективним способом захисту права позивача. Крім того, статтею 338 ЦК України, на яку посилається позивач у своїй позовній заяві, не передбачено такого способу захисту.

Виходячи з обставин справи, в даному випадку, належним способом захисту прав позивача є вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння.

З огляду на викладене, обрання позивачем неефективного способу захисту прав є самостійною підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.2, 12, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення ідеальної частки вартості відчуженого майна відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Головуюча Н.А.Горгулько