ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 лютого 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 735/450/23

Головуючий у першій інстанції Грушко О. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/245/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування»,

відповідач: ОСОБА_1 ,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" на рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2023 року (проголошеного о 15:02, повний текст рішення складено 31 жовтня 2023 року) у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

У С Т А Н О В И В :

У травні 2023 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» (далі по тексту ТДВ «СК «ВіДі-Страхування»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь 169 985,36 грн у відшкодування шкоди, 2 684 грн судового збору за подання до суду позовної заяви та витрат, пов`язаних з розглядом справи (якщо такі будуть понесені).

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 18.03.2021 між ОСОБА_2 та ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту CLAUa-0848 (надалі - Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та /або розпорядженням транспортним засобом Infiniti QX50, реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі застрахований ТЗ).

24.07.2021 у м. Бровари по вул. Київська сталася ДТП за участю застрахованого ТЗ та транспортного засобу Tоyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_2 (надалі забезпечений ТЗ) під керуванням водія ОСОБА_1 , якого постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.08.2021 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України.

02.09.2021 ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 299 985,36 грн.

Указувало, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР 204503460 (надалі - Поліс).

ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснило на користь позивача виплату страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності в розмірі 130 000 грн.

Посилаючись на ст. 993, 1194 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що складає 169 985,36 грн.

Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 24.10.2023 позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» 85 000 грн матеріальної шкоди та судові витрати в сумі 1 342 грн.

В апеляційній скарзі ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» просить рішення районного суду скасувати в розрізі часткового задоволення позовних вимог та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 на його користь 169 985,36 грн у відшкодування шкоди, сплачений судовий збір у розмірі 2 684 грн за подання до суду першої інстанції позовної заяви та у розмірі 4 026 грн за подання апеляційної скарги, витрати, пов`язані з розглядом справи (якщо такі будуть понесені), посилаючись на порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції помилково зменшено розмір відшкодування шкоди та прийнято рішення про застосування ч. 4 ст. 1193 ЦК України.

Заявник указує, що фактичний перелік робіт та перелік запчастин, що підлягали заміні для проведення відновлюваного ремонту застрахованого ТЗ підтверджено актом виконаних робіт № ВЛвСА-002583 від 27.01.2022.

Зазначає, що відповідач ввів в оману суд першої інстанції та позивача щодо свого матеріального становища, зокрема щодо відсутності в його власності нерухомого майна. Позивач припускає, що відповідач може мати і інші статті доходів (наприклад, отримання заробітної плати за іншим робочим місцем або отримання інших доходів, прихованих від оподаткування), при цьому відповідачем не надавались до суду першої інстанції довідки на підтвердження відсутності в останнього відкритих рахунків у банківських установах та відсутності грошових коштів на таких рахунках.

Наголошує, що поза увагою суду першої інстанції залишилась оцінка матеріального становища дружини відповідача, відповідач не надав доказів, що свідчили б про відсутність доходів, рахунків у банківських установах та грошових коштів на таких рахунках, рухомого та нерухомого майна у дружини, що однозначно підтвердило б факт її перебування на утриманні відповідача.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначеного до відшкодування розміру матеріальної шкоди та стягнутої суми судового збору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи частково позов ТДВ «СК «ВіДі-Страхування», суд першої інстанції виходив з того, що наявні, передбачені законом підстави, для стягнення з відповідача різниці між встановленим позивачем розміром шкоди і страховою виплатою, проте зменшив розмір відшкодування наполовину, застосувавши ч. 4 ст. 1193 ЦК України та констатувавши, що автомобіль отримав незначні пошкодження, що підтверджується фотографіями.

Однак повністю погодитись з таким висновком районного суду не може апеляційний суд з огляду на наступне.

Судом у справі встановлено, що 24.07.2021 о 22 год 20 хв. в м. Бровари по вул. Київська ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_2 , при перестроюванні не впевнився в безпечності, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем Infiniti QX50, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . При ДТП вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 35).

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 вимог п.10.3 ПДР, що встановлено постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.08.2021, яка набрала законної сили 17.08.2021, згідно якої ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн (а.с. 36).

На момент ДТП майнові інтереси власника автомобіля Infiniti QX50, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 були застраховані в ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» за договором добровільного страхування наземного транспорту CLAUa-0848, укладеним 18.03.2021 строком до 17.03.2022 (а.с. 5-10).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_2 є власником автомобіля Infiniti QX50, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 11 зворот).

29.07.2021 представником ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» складено акт огляду транспортного засобу, де зафіксовані пошкодження застрахованого автомобіля Infiniti QX50, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с 26).

20.08.2021 ОСОБА_2 звернулася до ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» із заявою про виплату страхування відшкодування згідно з умовами договору добровільного страхування наземного транспорту CLAUa-0848 від 18.03.2021 у зв`язку із страховим випадком, що стався 24.07.2021 (а.с. 31).

Відповідно до виданих ТОВ «ВіДі-Ліберті» рахунку №ВЛвС-0003626 від 29.07.2021 та акту виконаних робіт №ВЛвСА-002583 від 27.01.2022 вартість виконаних робіт і встановлених запчастин становить 299 985,36 грн (а.с. 12,13).

Згідно із звітом про оцінку КТЗ №01-09/08 від 09.08.2021:

- вартість відновлюваного ремонту КТЗ Infiniti QX50, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням ПДВ, становить 346 705,84 грн;

- ринкова дійсна вартість КТЗ Infiniti QX50, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без обліку аварійних пошкоджень, становить 959 896,30 грн (а.с. 14-20).

Зі страхового акту №10485 від 01.09.2021 вбачається, що вищевказану подію визнано страховим випадком, та вирішено виплатити страхове відшкодування страхувальнику ОСОБА_2 у сумі 299 985,36 грн шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ «ВіДі-Ліберті» (а.с. 32).

Платіжним дорученням №4404 від 02.09.2021 ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ТОВ «ВіДі-Ліберті» у розмірі 299 985,36 грн (а.с. 33).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК ОРАНТА», на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР №204503460, яким ліміт за шкоду майну встановлено в розмірі 130 000 грн, франшиза - 0 грн (а.с. 37).

06.09.2021 ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» звернулось до ПАТ «НАСК ОРАНТА» із заявою про виплату страхового відшкодування №15/04/82/2085-21 за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР №204503460 за страховою подією, що мала місце 24.07.2021 (а.с. 38).

Відповідно до платіжної інструкції №49161 від 28.09.2021 ПАТ «НАСК ОРАНТА» перерахувало на рахунок ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» страхове відшкодування згідно регресної вимоги №15/04/82/2085-21 від 06.09.2021 у розмірі 130 000 грн (а.с. 40).

07.10.2021 ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» направило ОСОБА_1 вимогу про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 24.07.2021, у розмірі 169 985,36 грн, яка залишена останнім без задоволення (а.с. 41-42).

На підтвердження сімейного та майнового стану відповідачем надано:

- копію свідоцтва про народження сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 71);

- довідку про доходи №БЛ-00000023 від 17.07.2023, видану ТОВ «Билайн», згідно якої загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з січня 2023 року по червень 2023 року становить 45 000 грн (а.с. 72);

- довідку Територіального сервісного центру МВС №7444 від 22.08.2023 за №31.25.16-281, відповідно до якої за ОСОБА_1 згідно бази даних Єдиного державного реєстру ТЗ станом на 22.08.2023 зареєстрованих транспортних засобів не значиться (а.с. 73);

- довідку відділу державної реєстрації та юридичного забезпечення Коропської селищної ради від 22.08.2023 №864 про те, що його склад сім`ї: дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 (2023 року народження), брат ОСОБА_6 , мати ОСОБА_7 (1964 року народження) (а.с. 74);

- інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта про відсутність відомостей (а.с. 75).

Установлено, що сторонами у справі не оспорюється обставина ДТП, наявність вини відповідача, отримання позивачем суми страхового відшкодування у розмірі 130 000 грн, наявність підстав для відшкодування шкоди.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За положеннями ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав для виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

У преамбулі Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вказано, що цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Натомість відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 755/18006/15-ц (провадження N 14-176цс18).

У справі, що переглядається, позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування наземного транспорту CLAUa-0848 від 18.03.2021, відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Отже, за змістом статті 993 ЦК України у системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вказані правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 03 грудня 2020 року у справі № 352/1384/18.

Установивши, що вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_2 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталась з вини ОСОБА_1 , перевищує виплачений ПАТ «НАСК «ОРАНТА» позивачу розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з відповідача як з винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням.

Наявні у справі рахунок №ВЛвС-003626 від 29.07.2021 та акт виконаних робіт №ВЛвСА-002583 від 27.01.2022, складені ТОВ «ВіДі-Ліберті», звіт про оцінку КТЗ №01-09/08 від 09.08.2021 та ремонтна калькуляція №5221 до нього є належними і допустимими доказами. У даних документах зі зведеними детальними даними по розрахунку наведені всі складові загальної суми виконаних робіт та встановлених запчастин. Позивачем визначена до відшкодування сума в межах фактичного розміру понесених позивачем витрат у сумі 299 985,36 грн. Позивачем проведено виплату страхового відшкодування в межах зазначеної суми. Належних та допустимих доказів на спростування вказаних документів відповідачем суду першої інстанції надано не було.

Зважаючи на те, що після виплати страховиком потерпілого страхового відшкодування до останнього перейшло право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування, колегія суддів апеляційного суду вважає, що у ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» існують правові підстави для задоволення його вимог про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 169 985,36 грн (299 985,36 грн 130 000 грн).

Однак судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин ч. 4 ст. 1193 ЦК України та зменшено розмір відшкодування шкоди, з огляду на наступне.

Частиною ч. 4 ст. 1193 ЦК України передбачено, що суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища,

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 7 Постанови №4 від 1 березня 2013 року Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", правила частини четвертої статті 1193 ЦК України про можливість зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину, застосовуються у виняткових випадках, якщо відшкодування шкоди у повному розмірі неможливе або поставить відповідача у тяжке матеріальне становище.

Стаття 1193 ЦК України є загальною нормою, якою встановлюються підстави звільнення від відповідальності за завдання позадоговірної шкоди та підстави зменшення відповідальності порівняно із загальним розміром відшкодування шкоди в повному обсязі.

Обставин та фактів, які б свідчили про наявність виняткових обставин в рішенні суду першої інстанції не наведено.

Відповідачем не надано переконливих доказів щодо його скрутного матеріального становища, відсутні докази, які б могли свідчить про наявність винятковості в обставинах життя відповідача, що перешкоджало б відшкодуванню шкоди в повному розмірі або поставить його у тяжке матеріальне становище. Той факт, що відповідач має на утриманні малолітню дитину 2023 року народження, отримує заробітну плату у мінімальному розмірі 7 500 грн, не має у власності транспортних засобів, не є винятковою обставиною.

Окрім того, безумовною підставою застосування приписів частини четвертої статті 1193 ЦК України є не лише наявність винятковості обставин справи, але й те, що відшкодування шкоди у повному розмірі або неможливе, або поставить відповідача у тяжке матеріальне становище.

Жодних посилань, інформації та доказів на підтвердження того, що задоволення позову у повному обсязі неможливе, або поставить відповідача у тяжке матеріальне становище, ні у рішенні суду, ні в інших матеріалах справи, не міститься. Відтак у справі відсутні докази щодо неможливості відшкодування відповідачем спричиненої шкоди у повному обсязі, або того, що таке відшкодування поставить його у тяжке матеріальне становище.

Частиною першою, шостої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на вищенаведене, судом першої інстанції безпідставно зменшено розмір відшкодування шкоди до 85 000 грн, а відтак рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом збільшення розміру стягнення шкоди до 169 985,36 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Таким чином, розподіл судових витрат здійснюється за результатом розгляду справи по суті позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2 684 грн (а.с. 1) та апеляційної скарги в розмірі 4 026 грн (а.с. 163).

Зважаючи на те, що позовні вимоги ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» задоволено повністю, стягнута судом першої інстанції з ОСОБА_1 сума судового збору підлягає збільшенню з 1 342 грн до 2 684 грн, також з ОСОБА_1 на користь ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 4 026 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» - задовольнити.

Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2023 року змінити в частині визначених до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» сум відшкодування матеріальної шкоди та судового збору, збільшивши суму відшкодування матеріальної шкоди з 85 000 грн до 169 985,36 грн, суму судового збору - з 1 342 грн до 2 684 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» (с.Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, вул. В.Кільцева, 56, ) 4 026 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко