Справа № 463/2390/24 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С. І.
Провадження № 22-ц/811/2837/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року м.Львів

Справа № 463/2390/24

Провадження № 22-ц/811/2837/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду міста Львова, ухвалене у м. Львові 28 травня 2024року у складі судді Леньо С.І., у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди,-

встановив:

20 березня 2024 року ОСОБА_5 і ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної в ДТП. Просять стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 витрати на лікування в розмірі 52 741,42 грн.; на користь ОСОБА_3 , який діє як законний представник ОСОБА_4 , - моральну шкоду, заподіяну в ДТП, в розмірі 200 000 грн.; на користь позивача ОСОБА_2 - моральну шкоду, заподіяну в ДТП, в розмірі 200 000 грн. В обґрунтування позову посилаються на те, що 30 вересня 2022 року відповідач транспортним засобом на пішохідному переході здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_4 . В результаті порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_4 отримали травми, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення. Вироком Личаківського районного суду м.Львова від 15 вересня 2023 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 6 лютого 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та засуджено до 4 років позбавлення волі. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ 21043», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не була застрахована, тому вони (позивачі) звертаються з цим позовом до ОСОБА_1 , як винуватця у вчиненні ДТП. Зазначають, що внаслідок протиправних дій відповідача їм (позивачам) завдано майнової шкоди, яка відшкодована відповідачем лише частково під час кримінального провадження. Не відшкодованою залишається вартість лікування, що становить 52 741,42 грн., і підлягає стягненню з відповідача. Крім того, внаслідок ДТП ОСОБА_2 та ОСОБА_4 завдано моральної шкоди. Зокрема, моральна шкода, завдана ОСОБА_2 , полягає у фізичних болях, які їй довелось пережити внаслідок отриманих травм, після ДТП діагностовано, загострення тривожно-депресивний розлад, головний біль, постійні болі у ключиці, які заважають повноцінно вести побутові справи та взаємодіяти з дитиною, крім того, у неї (позивача) наявна потреба в операції носової перетинки і в загальному після ДТП стан здоров`я її значно погіршився. Стверджують, що моральну шкоду завдано також ОСОБА_4 , якому, як дитині, значно важче пережити наслідки ДТП, його життя супроводжується тривожністю, страхом перед транспортними засобами, порушено його психологічне благополуччя, втрачено життєві зв`язки, змінено звичний ритм життя. Просять позов задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 28 травня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , 52 741,42 грн. майнової шкоди та 200 000 грн. моральної шкоди, завданих внаслідок ДТП. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 80 000 грн. моральної шкоди. В решті позову відмовлено. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що суд першої інстанції у своєму рішенні посилається на вирок Личаківського районного суду м.Львова від 15 вересня 2023 року. Однак, судом не вказано, чи у вироці зазначено про цивільний позов. Посилається на ст. 61 КПК України, яка надає потерпілому право на пред`явлення цивільного позову. Зазначає, що потерпілі згідно вироку суду такого позову не подавали. Вказує, що з 23 березня 2024 року він (відповідач) відбуває покарання.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи сторони в судове засідання не з`явилися.

ОСОБА_1 , який перебуває у місцях позбавлення волі, не подав клопотання про участь у розгляді справи в режимі відео конференції, участь свого представника не забезпечив.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться. Датою ухвалення рішення у такому випадку є дата складення повного судового рішення.

З аслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 статті 82 ЦПК України вирок суду, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, який розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що вироком Личаківського районного суду м.Львова від 15 вересня 2023 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 6 лютого 2024 року, ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Вироком суду встановлено, що 30 вересня 2022 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21043», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , проїжджаючи нерегульований пішохідний перехід, вчинив ДПТ - наїзд на пішоходів ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_4 , які в цей час переходили проїзну частину дороги вулиці Пасічній, з права на ліво, відносно напрямку руху автомобіля.

ОСОБА_1 порушено вимоги ст.14 Закону України «Про дорожній рух», згідно з якою учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правила дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, вимоги чинних розділів ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №136 від 6 березня 2013 року, а саме: п.п.1.5; 1.10 (в частині значень термінів «небезпека для руху» та «пішохідний перехід»); 2.3 (підпункту «б» і «д»), 18.1 та 18.4.

Внаслідок ДТП постраждали ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . ОСОБА_2 зазнала тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а малолітній ОСОБА_4 - тяжких тілесних ушкоджень.

З наявних у справі платіжних документів вбачається, що у зв`язку з тілесними ушкодженнями ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зазнали майнової шкоди в розмірі 52 741,42 грн., що полягає у витратах на придбання медикаментів та медичних обстежень, інших витратах на лікування.

Позивачі у своїй позовній заяві посилаються на те, що внаслідок ДТП з вини відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зазнали моральної шкоди. Просять стягнути таку в розмірі 200 000 грн. на користь ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , та 200 000 грн. - на користь ОСОБА_2 .

Оскаржуване рішення мотивовано наступним.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення порушеного права.

Згідно із ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Вирок суду встановлює преюдиційний факт винуватості відповідача у вчиненні ДТП.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , який діє в інтересах малолітного ОСОБА_4 , майнової шкоди в розмірі 52 741,42 грн. Такі витрати ОСОБА_3 поніс на лікування ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується чеками, рахунком-фактурою № 106 від 11 жовтня 2022 року, видатковою накладною № 106 від 11 жовтня 2022 року.

Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Ш кода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Дії відповідача, які призвели до тяжких тілесних ушкоджень у малолітнього ОСОБА_4 та тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості у ОСОБА_2 , спричинили моральну шкоду, що призвело до моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенням нормальних життєвих зв`язків та інших моральних та фізичних страждань.

Вчинений відповідачем злочин є тяжким, однак вчиненим з необережності.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 80 000 грн. моральної шкоди та 200 000 грн. користь ОСОБА_3 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 . Також правильним є висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача майнової шкоди, розмір якої є доведеним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваного рішення не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 28 травня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2024 року.

Головуючий -______________________Т.І.Приколота

Судді: _______________ Ю.Р. Мікуш _______________ Р.В. Савуляк