Справа № 462/36/24
провадження 2/462/518/24
У Х В А Л А

07 лютого 2024 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Пилип`юк Г. М., вивчивши в порядку досудової підготовки матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Львівської міської ради, як органу опіки та піклування про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

04.01.2024 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним та скасувати рішення Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування від 12.10.2023 року про відмову в задоволенні заяви про надання дозволу на відчуження квартири АДРЕСА_1 , яке зазначене в листі № 260001-вих-128793 від 19.10.2023 року та зобов`язати Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, як орган опіки та піклування належним чином розглянути та вирішити заяву про надання дозволу на відчуження квартири.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18.01.2024 року позовну заяву залишено без руху, оскільки така подана без додержання вимог викладених у ст. 175, 177 ЦПК України.

05.02.2023 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків, згідно якої вимоги позовної заяви викладені у новій редакції, а саме позивач просить визнати недійсним та скасувати рішення Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, яке оформлене листом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 260001-вих-128793 від 19.10.2023 року про відмову в задоволенні заяви про надання дозволу на відчуження квартири АДРЕСА_1 та зобов`язати Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, як орган опіки та піклування належним чином розглянути та вирішити заяву про надання дозволу на відчуження квартири, зареєстровану 04.10.2023 року № 3-П-52154-32-32.

Вирішуючи питання відкриття провадження у справі, суд прийшов до наступного висновку.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно ст. 1 ЦПК України, Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України).

У ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)).

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 року у справі № 522/12901/17-ц зазначила, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Як вбачається із положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи і посадові особи міського самоврядування в межах своїх повноважень приймають нормативно-правові та інші акти: міська рада - рішення; міський голова - розпорядження; виконавчий комітет міської ради - рішення; постійні комісії міської ради - висновки, рекомендації; керівники департаментів, управлінь, відділів, інших виконавчих органів накази.

В позовній заяві ОСОБА_1 просить визнати недійсним та скасувати рішення Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, яке оформлене листом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 260001-вих-128793 від 19.10.2023 року про відмову в задоволенні заяви про надання дозволу на відчуження квартири АДРЕСА_1 та зобов`язати Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, як орган опіки та піклування належним чином розглянути та вирішити заяву про надання дозволу на відчуження квартири, зареєстровану 04.10.2023 року № 3-П-52154-32-32.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Рішення - розпорядчий документ із визначення майбутнього стану певного об`єкту або справи; результат такої дії, офіційний документ, в якому зафіксовано такий результат. Окрім того, рішення - це розпорядчий документ, що приймається місцевими радами або їх виконкомами в колегіальному порядку для розв`язання найважливіших питань, що належать до їх компетенції.

Лист, який позивач просить визнати незаконним та скасувати не є правочином, не є актом органу місцевого самоврядування, який має обов`язкову силу для особи, не породжує будь-які права чи обов`язки для особи, відповідно цей документ не може бути окремо оскаржений. В зазначеному листі, який не є розпорядчим документом, вказується, що позивачу необхідно зібрати повний пакет документів, що жодним чином не оспорює, порушує чи невизнане право позивача.

Відповідно доводи позивача, викладені у позовній заяві, які наведені на обґрунтування позовних вимог, а також обраний позивачем спосіб захисту не відповідають вимогам, визначеним у ч. 2 ст. 16 ЦК України, відтак позовна заява не підлягає судовому розгляду.

Враховуючи наведені приписи законодавства та встановлені їм відповідні правовідносини, суддя дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду, в зв`язку з чим у відкритті провадження у даній справі слід відмовити.

Зі змісту п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 16 ЦК України, ст. 13, 15, 16, 19, 186, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір»

постановив:

у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Львівської міської ради, як органу опіки та піклування про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Головному управлінню Державної казначейської служби України у Львівській області (, що розташоване за адресою: м. Львів, вул. К. Левицького, 18) повернути з державного бюджету ОСОБА_1 сплачений судовий збір відповідно до квитанції № 23 від 02.02.2024 року в розмірі 1211,20 грн.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Пилип`юк Г. М.

Оригінал ухвали.