Провадження № 2/752/9026/24
У Х В А Л А

20 грудня 2024 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

20.12.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2024 року матеріали зазначеної справи надійшли до провадження судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г.

Відповідно до матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачка ОСОБА_1 , звертаючись Голосіївського районного суду м. Києва, керувалася приписами ч.ч. 9,10 ст. 28 ЦПК України, згідно з якими позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

За відомостями, що отримані судом на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, з Реєстру територіальної громади міста Києва зареєстровані у встановленому законом порядку місця проживання позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не значаться.

Правилами статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-VI, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що суд буде вважатися встановленим законом лише за умови, що він утворений безпосередньо на підставі закону, діє в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції й у законному складі.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Правилами статтей 27, 28, 30 ЦПК України врегульовано питання загальної територіальної підсудності за місцем проживання (місцезнаходженням) відповідача, підсудності справ за вибором позивача та виключної підсудності.

За загальним правилом територіальної підсудності, яке закріплене в ч.ч. 1, 2 ст. 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Дослідивши матеріали позовної заяви а також додані до неї документи, встановлено, що відповідно до копії паспорта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнім зареєстрованим місцем проживання відповідача є АДРЕСА_1 .

За правилами ч.10. ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Згідно ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що останнє зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 знаходиться на адміністративній території Високопільського (Бериславського) району Херсонської обл., відповідно справа не є підсудною Голосіївському районному суду міста Києва.

Відповідно до Розпорядження Верховного Суду від 06.03.2022 № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» підсудність Високопільського районного суду Херсонської області передано Широківському районному суду Дніпропетровської області.

Правилами п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Наразі, матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, необхідно передати до Широківського районного суду Дніпропетровської області, до територіальної підсудності якого належить вирішення заявленого спору.

На підставі викладеного, керуючись ч.ч. 1,2 ст. 27, ч.10 ст. 28, ч. 1 ст. 31, ч.ч. 1,2 ст. 32, ч. 9 ст. 187 ЦПК України, -

ухвалив:

матеріали позовної заяви, зареєстрованої за № 752/27118/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, передати до Широківського районного суду Дніпропетровської області (адреса: 53700, Дніпропетровська область, Криворізький район, селище Широке, вулиця Соборна, будинок №86).

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею

(частина 2 статті 261 ЦПК України).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду (частина 1 статті 353, стаття 355 ЦПК України).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (стаття 354 ЦПК України).

Суддя: Плахотнюк К.Г.