Березівський районний суд Одеської області
07.02.2024
Справа № 494/2204/23
Провадження № 2/494/79/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2024 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Панчишина А.Ю.,

при секретарі Твердун Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу у м. Березівка за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

21.11.2023 року представник позивача звернувся до Березівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, згідно якого позивач просить:

- визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27.11.2021 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- визнати за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку загальною площею 7.52 га, кадастровий номер :01:001:0277.

Свої позивні вимоги представник позивача, обґрунтовує зокрема тим, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №038587 ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 7,52 га, кадастровий номер :01:001:0277, розташованої на території колишньої Новопетрівської сільської ради Миколаївського (тепер Березівського) району Одеської області.

27 листопада 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , було укладено письмовий договір купівлі - продажу вищевказаної земельної ділянки. Згідно договору відповідач передав позивачу документацію на земельну ділянку, а позивачем було сплачено готівкою 110 000 грн. відповідачу. Крім цього, з метою дотримання умов вказаного правочину відповідачем була написана розписка від 27.11.2021 року та у відповідності з п.4.4 Договору було складено акт приймання-передачі, згідно якого відповідачем передано позивачу земельну ділянку площею 7,52 га, під кадастровим номером :01:001:0277, розташовану на території колишньої Новопетрівської сільської ради Миколаївського (тепер Березівського) району Одеської області. Таким чином, на думку представника позивача, виходячи з вищенаведеного між сторонами правочину було взаємно дотримані та виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу, укладеного 27.11.2021 року.

Разом з тим, відповідач до цього часу зволікає і ухиляється від виконання пункту 4.3 Договору і не переоформляє право власності на придбане нерухоме майно на ім`я позивача. 01.12.2021 року нотаріусом було роз`яснено ОСОБА_2 , що відповідач не з`явився для нотаріального оформлення договору, тому було рекомендовано звернутися за захистом порушеного права до суду. Представник позивача зазначає, що його довірителька неодноразово зверталась щодо необхідності нотаріального оформлення правочину від 27.11.2021 р. у нотаріальній конторі, але отримала відповідь про відмову.

Між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов даного договору, були сплачені грошові кошти, відповідач звільнив раніше належну йому земельну ділянку, договір був підписаний сторонами, спірний об`єкт нерухомості переданий у його власність, з моменту укладання цього договору позивач користується належною йому земельною ділянкою.

За таких обставин представник позивача вважає, що право власності на земельну ділянку під кадастровим номером :01:001:0277 потребує захисту у передбаченому законом порядку, оскільки внаслідок ухилення відповідача від нотаріального оформлення правочину ОСОБА_2 не може провести державну реєстрацію права власності на куплену нерухомість.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 30.11.2023 року було відкрито загальне позовне провадження. Іншою ухвалою суду від 14.12.2023 призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання позивач не з`явився, але його представник надав заяву про розгляд справи у відсутності позивача, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

В судове засідання відповідач не з`явився, але надав 11.12.2023 року заяву про розгляд справи без його участі у зв`язку з проходженням лікування, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підставам.

Судом встановлено, що 27.11.2021 між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 7.52 га., кадастровий номер :01:001:0277, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 район Новопетрівська сільська рада, яка належить продавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія I-ОД № 038587 виданого 03.11.1999 року на підставі рішення VI сесії ХХІІІ скликання Новопетрівської сільської ради народних депутатів Миколаївського району Одеської області.

Згідно п 2.1 та п.4.2. Договору відповідач передав позивачу документацію на земельну ділянку, а позивачем було сплачено готівкою 110 000 грн. відповідачу. Крім цього, з метою дотримання умов вказаного правочину відповідачем була написана розписка від 27.11.2021 року та у відповідності з п.4.4 Договору було складено акт приймання-передачі, згідно якого відповідачем передано позивачу земельну ділянку площею 7,52 га, під кадастровим номером :01:001:0277, розташовану на території колишньої Новопетрівської сільської ради Миколаївського (тепер Березівського) району Одеської області.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_4 зволікає і ухиляється від виконання пункту 4.3 Договору і не переоформляє право власності на придбане нерухоме майно на ім`я позивача.

Листом від 01.12.2021 року за №1143/21 нотаріусом було роз`яснено ОСОБА_2 , що відповідач не з`явився для нотаріального оформлення договору, тому було рекомендовано звернутися за захистом порушеного права до суду.

Листом відповідача адресованого позивачу ОСОБА_2 від 30.11.2021 року вбачається, що ОСОБА_3 не має претензій до позивача по укладеному договору купівлі продажу від 27.11.2021 року, оскільки зазначив, що отримав кошти за передане майно і вважав, що йому не потрібно вчиняти будь-яких дій пов`язаних з нотаріальним посвідченням даного договору, окрім цього, в нього немає вільного часу та можливості приїздити до нотаріальної контори для нотаріального посвідчення даного договору.

Згідно звіту про експерту грошову оцінку земельної ділянки №153474-25 від 21.12.2023 року вбачається, що вартість земельної ділянки площею 7,52 га, розташованої за адресою: Одеська область Березівський район, Новопетрівська сільська рада (колишня) становить 110 000 грн.

Отже, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов даного договору, були сплачені грошові кошти, відповідач звільнив раніше належну йому земельну ділянку, договір був підписаний сторонами, спірний об`єкт нерухомості переданий у його власність, з моменту укладання цього договору позивач користуюється належною йому земельною ділянкою.

Відповідно до п 4.3 договору купівлі - продажу земельної ділянки від 27.11.2021 року вбачається, що з моменту підписання договору продавець несе зобов`язання в місячний термін, забезпечити нотаріальне посвідчення цього договору, а саме домовляється з нотаріусом щодо посвідчення договору, інформує покупця про час візиту до нотаріуса з вказаного питання.

На адресу реєстрації відповідача надійшло повідомлення від позивача про необхідність нотаріально посвідчити договір - продажу земельної ділянки від 27.11.2021 року.

На сьогоднішній день Відповідач не прийняв до уваги повідомлення, не виконує свої обов`язки по договору та ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі продажу нерухомого майна, що підтверджується його листом від 30.11.2021 року.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, визнав у повному обсязі, що вбачається з якого заяви від 11.12.2023 року.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У відповідності до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майно, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно із ст.398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен укладатись у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

У відповідності зіст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно.

Наведені вище обставини є підставою, відповідно до ч.2 ст.220, ст.638 Цивільного кодексу України та п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9, для визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.11.2021 року дійсним.

Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

При вирішенні справи по суті суд приймає до уваги правову позицію, яка викладена в Постанові ВСУ № 6-1288цс17 від 06 вересня 2017 року, згідно якої суди дійшли неправильного висновку про те, що норма ч. 2ст. 220 ЦК України не застосовується до спірних правовідносин у зв`язку з необхідністю державної реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна. Однією з умов застосування ч. 2ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

ВСУ в своїй Постанові від 04 жовтня 2017 року зазначив, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість.

Таким чином, суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Земельного кодексу України, набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: а) громадяни України; б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; в) територіальні громади; г) держава.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи №910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Таким чином суд приходить до висновку, що звертаючись із вимогою про визнання права власності на вказану земельну ділянку, позивачем було обрано належний спосіб захисту свого порушеного права.

Саме із цих правових підстав в судовому порядку має бути визнано за позивачем право власності на земельну ділянку загальною площею 7.52 га, розташовану на території: колишньої Новопетрівської сільської ради Миколаївського (тепер Березівського) району Одеської області, кадастровий № :01:001:0277.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки заявлені вимоги є обґрунтованими, правомірними та спрямовані на захист прав позивача, та відповідачем не заперечувались позовні вимоги.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 90, 258, 259, 263, 265, 268, 293 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки під кадастровим номером :01:001:0277, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 27.11.2021 року.

Визнати за ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку площею 7,52 га, кадастровий номер :01:001:0277, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території колишньої Новопетрівської сільської ради Миколаївського (тепер Березівського) району Одеської області.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Панчишин А.Ю.