ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1345/24 Справа № 229/7585/23 Суддя у 1-й інстанції - Гонтар А.Л. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м.Кривий Ріг

Справа № 229/7585/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Тимченко О.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

заявник - Військова частина НОМЕР_1 ,

заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 07 листопада 2023 року, яка постановлена суддею Гонтар А.Л. у місті Дружківці Донецької області та повне судове рішення складено 07 листопада 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний стан чи надзвичайний стан.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час виконання бойового завдання, загинув солдат ОСОБА_2 , але військова частина не має можливості виключити солдата із списків особового складу військової частини, тому вони звернулись із заявою до суду в якій просять встановити факт смерті ОСОБА_2 .

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 26 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі.

03 листопада 2023 року до суду надійшов відзив на заяву, в якій заінтересована особа ОСОБА_1 заперечує проти задоволення заяви, посилаючись на те, що не має достатньо доказів на підтвердженя того, що її чоловік загинув, у задоволенні заяви просить відмовити.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 07 листопада 2023 року заяву Війсьвової частини НОМЕР_1 про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєний стан чи надзвичайний стан, залишено без розгляду.

Роз`яснено представнику Військової частини НОМЕР_1 , що вони мають право подати позов на загальних підставах.

В апеляційній скарзі заявник Військова частина НОМЕР_1 ставить питання про скасування ухвали суду та ухвалення нового рішення про задоволення заяви по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано відсутність між Військовою частиною НОМЕР_1 та заінтересованою особою ОСОБА_1 відсутній будь-який спір про право. Встановлення факту смерті ОСОБА_2 впливає, як на майнові права заявника, так і на право заінтересованої особи, однак це не свідчить про наявність спору про право.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, заінтересована особа ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Пілюга В.В., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм процесуального права, а тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заінтересованої особи ОСОБА_1 - адвоката Пілюгу В.В., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду заяву Військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний стан чи надзвичайний стан, суд першої інстанції виходив з того, що з встановлених судом обставин, з огляду на категоричне заперечення ОСОБА_1 проти встановлення факту смерті її чоловіка ОСОБА_2 , вбачається спір про право.

Однак, на думку колегії суддів, такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Тобто, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19.

Зміст положень розділу IV "Окреме провадження" глави 1 ЦПК України свідчить про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються судами у загальному порядку, визначному статтею 294 ЦПК України.

Натомість для розгляду заяв про встановлення фактів смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, урегульований статтею 317 ЦПК України.

Так, частиною першою статті 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Відповідно до частини другої статті 317 ЦПК України справи про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Тобто, для розгляду заяв про встановлення факту особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначено певні відмінності від загального порядку, зокрема щодо суб`єктного складу заявників, строків розгляду справи та територіальної підсудності.

Отже, заява заінтересованої особи про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, підлягає розгляду, за правилами статті 317 ЦПК України, виключно в порядку окремого провадження та невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду, що не було враховано судом першої інстанції.

Зазначаючи про те, що у даному випадку існує спір про право, суд першої інстанції взагалі не встановив і не зазначив в чому він полягає. Саме по собі заперечення ОСОБА_1 проти встановлення факту смерті її чоловіка ОСОБА_2 не свідчить про наявність спору про право.

Крім того, слід зазначити, що суд першої інстанції взагалі не встановив чи є Військова частина НОМЕР_1 тією заінтересованою особою, яка наділена повноваженнями на звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, у порядку статті 317 ЦПК України, та які правові наслідки для заявника тягне встановлення вказаного юридичного факту.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу суду необхідно скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України.

Питання щодо розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не вирішується, оскільки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, це питання суд вирішує під час ухвалення рішення, а тому питання про розподіл судових витрат, понесених учасниками справи у зв?язку з переглядом ухвали суду в апеляційній інстанції, буде вирішено судом першої інстанції під час ухвалення рішення по суті.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 07 листопада 2023 року скасувати та направити цивільну справу за заяву військової частини НОМЕР_1 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєний стан чи надзвичайний стан,до Дружківського міського суду Донецької області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 лютого 2024 року.

Головуючий:

Судді: