Провадження № 2/750/172/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 лютого 2024 року м. Чернігів
Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:
головуючого - судді Требух Н.В.
з секретарем судового засідання - Дудка Є.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в особі законних представників: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, треті особи: Центр надання адміністративних послуг, Управління (служба) у справах дітей ЧМР
за участі сторони не з`явились.
25.10.2023 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач вибув до іншого місця проживання, житло залишив добровільно.
Позивач в особі свого представника, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи, про що суду надала відповідну заяву.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 які діють в інтересах неповнолітньої дитини, в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про розгляд справи без їх участі та відзиву на позовну заяву суду не надали.
Треті особи просили справу розглядати за їх відсутності.
Ухвалою суду від 05.02.2024 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Позивач ОСОБА_1 є одноособовою власницею квартири АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , зареєстрована за місцем проживання в цій квартирі, що підтверджено довідкою від 09.06.2023 року, однак за вказаною адресою не мешкає з 2020 року, фактично мешкає за місцем проживання матері ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 . Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 26.10.2021 року ОСОБА_3 визнано такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 . Батько ОСОБА_4 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_3 .
Позивач, як власник здійснює виконання обов`язків щодо утримання зазначеного житла в належному стані, сплачує комунальні платежі, виконує інші обов`язки, пов`язані з використанням нерухомості.
Не скасована реєстрація відповідача за колишнім місцем проживання порушує житлові права позивача відповідно до ст. 383 ЦК України. З огляду на це, позивач змушений звернутись за захистом своїх прав до суду.
Відповідно до ст. 41 Конституції України «... кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ... Право приватної власності є непорушним.»
При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року, п.63).
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України).
Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України).
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном(ст. 391 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.
За змістом ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Як вбачається з матеріалів справи дитина проживає з матір`ю, батьки дитини прав на користування спірною квартирою не мають.
При цьому необхідно зазначити, що права дитини ОСОБА_2 на користування спірною квартирою є похідними від права її батьків на користування вказаною квартирою.
За таких обставин, позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 354 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Чернігівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_1 )
Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 )
Законні представники відповідача: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 ).
Суддя Н.В.Требух