РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Варваринець Н.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (представники: ОСОБА_1 , Гриниха Тетяна Юріївна) до ОСОБА_2 (представник адвокат Сабов Іван Іванович), третя особа: ОСОБА_3 про визнання права на нерухоме майно, звернення стягнення на майно,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права на нерухоме майно, звернення стягнення на майно, вказуючи, що 27.03.2008 між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №К047-08/Ф про надання кредиту у вигляді поновлюваної кредитної лінії у розмірі 280 000,00 дол. США на розвиток власного бізнесу, а також у розмірі 10000,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених договором зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 16,6% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №К047-08/Ф від 28.03.2008 між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 28.03.2008 укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Пуга А.М. та зареєстровано в реєстрі за номером 339. В іпотеку надано нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля магазину-складу, загальною площею 297,50 кв.м. Предмет іпотеки належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 18.03.2008, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ковач Н.О. по реєстру № 971. Майно знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення предмету іпотеки нежила нерухомість. Сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 2 020 000,00 грн. Приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Пуга А.М. 28.03.2008 накладено заборону на відчуження зазначеного в договорі іпотеки нежитлової будівлі магазину-складу, розташованих у АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_4 до припинення чи розірвання договору іпотеки. Заборону зареєстровано в реєстрі за №340-64. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредит у межах узгодженого сторонами кредитного ліміту, що підтверджується випискою по рахунку. На підставі статей 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У порушення відповідних умов договору та приписів законодавства ОСОБА_3 не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, не сплатив заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості. На час подання цього позову у позичальника наявна непогашена заборгованість, зобов`язання не виконані, чим порушуються права позивача. Станом на 20.12.2023 за кредитним договором № К047-08/Ф від 28.03.2008 рахується заборгованість у розмірі 1 298 393,08 доларів США, яка складається з: 280 000,00 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 872 012,88 доларів США - заборгованість за процентами; 6 374,85 доларів США - заборгованість з комісії; 140 000,00 доларів США - заборгованість за пенею. АТ КБ «Приватбанк» жодних дозволів на відчуження чи розпорядження предметом іпотеки не надавав. Однак, у січні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Пуга А.М. про визнання права власності на нежиле приміщення, звільнення з-під арешту і заборони та розірвання договору іпотеки. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.01.2010 у справі №2-628/10 позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на нежиле приміщення загальною площею 297,50 кв.м. у АДРЕСА_1 . Зобов`язано Мукачівське міжрегіональне БТІ та ЕО зареєструвати на ім`я ОСОБА_3 право власності нежиле приміщення загальною площею 297,50 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано органи нотаріату та органи Державної виконавчої служби вилучити з-під арешту та заборони (вилучити реєстрацію про накладання заборони та реєстрацію іпотеки на об`єкт нерухомості) нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення загальною площею 297,50 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Скасовано договір іпотеки від 28.02.2008 укладений між ОСОБА_4 та комерційним банком. Фактично, судом, ухвалюючи протиправне рішення, вирішено питання щодо договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «Приватбанк», без залучення іпотекодержателя до участі у справі чим порушено законні права та інтереси банку. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 03.11.2010 у справі № 2-628/10 апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20.01.2010 скасовано та ухвалено нове, яким у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Пуга А.М., про визнання права власності на нежиле приміщення, звільнення з-під арешту і заборони та розірвання договору іпотеки відмовлено. Під час розгляду справи №2-628/10 апеляційним судом встановлено, що «28 березня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за яким відповідач у забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 28.03.2008 №К048-08/Ф передав спірне майно - нежитлову будівлю магазину-складу, загальною площею 297,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в іпотеку іпотекодержателю - ПАТ КБ «Приватбанк». Обтяження спірного нерухомого майна іпотекою було зареєстровано у встановленому законодавством порядку шляхом внесення запису до Державного реєстру іпотек. Крім того, приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Пуга А.М. на підставі ст. 37 Закону України «Про нотаріат» у зв`язку з посвідченням договору іпотеки була накладена заборона відчуження спірного нерухомого майна до припинення чи розірвання договору іпотеки. У даний час за кредитним договором від 28.03.2008 також виникла заборгованість, що становить більше 450 000 доларів США. Відповідно до ч. 6 і 7 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Права чи вимоги ОСОБА_3 на передане в іпотеку ПАТ КБ «Приватбанк» спірне нерухоме майно у встановленому законом порядку не зареєстровані, а отже ОСОБА_3 не має пріоритет права на задоволення не забезпечених іпотекою вимог за договором позики за рахунок предмета іпотеки. У порушення вимог закону, ухвалюючи рішення про розірвання договору іпотеки, суд першої інстанції не тільки не залучив до участі у справі сторону цього договору, яка є іпотекодержателем - ПАТ КБ «Приватбанк», а й не вказав норму права, що регулює спірні правовідносини, та підстави з яких цей договір підлягав розірванню. Однак, на підставі незаконного судового рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.01.2010 у справі №2-628/10, яке було в подальшому скасовано апеляційною інстанцією, відбулась чисельна зміна власників з метою протиправного виведення нерухомого майна з-під іпотеки. Так, на підставі вказаного судового рішення 10 лютого 2010 року до Державного реєстру речових прав внесено відомості щодо реєстрації права власності на іпотечне майно за ОСОБА_3 24 лютого 2010 року право власності на спірне майно зареєстровано за ОСОБА_5 , підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, нежитлових приміщень / по реєстру №170 від 17.02.2010 приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Вімерт В.І. право власності на спірне майно зареєстровано 11 березня 2010 року за ОСОБА_6 , підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського МНО Біловар І.О., 10.03.2010, по реєстру за № 1034. 12 серпня 2010 року право власності на спірне майно зареєстровано за ОСОБА_7 , підстава виникнення права власності - рішення суду, Мукачівського міськрайонного Закарпатської області справа № 2-2652/10 від 26.07.2010, набуло законної сили 06.08.2010. 14 серпня 2010 року право власності на спірне майно зареєстровано за ОСОБА_8 , підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, нежилого приміщення / по реєстру №4070, 13.08.2010, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського МНО, Біловар І.О. 18 серпня 2010 року право власності на майно зареєстровано за ОСОБА_5 , підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу нежилого приміщення № 4100, 16.08.2010, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського МНО, Біловар І.О. 29 вересня 2010 року право власності на майно зареєстровано за ОСОБА_2 , підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського МНО Пуга А.М., 28.09.2010, по реєстру за №594. 28 грудня 2010 року право власності на майно зареєстровано за ОСОБА_9 , підстава виникнення права власності - рішення суду Мукачівського міськрайонного Закарпатської області, справа № 2-3594/10 від 08.11.2010, набуло законної сили 22.11.2010. 05 січня 2011 року право власності на майно зареєстровано за ОСОБА_10 , підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського МНО Пуга А.М. від 30.12.2010, по реєстру за № 897. 02 березня 2011 року право власності на майно зареєстровано за ОСОБА_11 , підстава набуття права власності - рішення суду Мукачівського міськрайонного Закарпатської області справа № 2-555/11 від 09.02.2011, набуло законної сили 21.02.2011. 19 березня 2011 року право власності на предмет іпотеки зареєстровано за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, нежилого приміщення посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського МНО Біловар І.О. від 03.03.2011, по реєстру за № 1063. Враховуючи викладене, останнім зареєстрованим власником предмету іпотеки є ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 . Із наведеного вище переліку реєстрації права власності на спірне майно, вбачається, що протягом року предмет іпотеки було відчужено 11 разів. Зокрема, ОСОБА_2 двічі укладала договір купівлі-продажу приміщення, що суперечить принципам розумності та справедливості правочину. Також вбачається, що всі дії, щодо чисельної зміни власників іпотечного майна, спрямовані виключно на виведення майна з-під іпотеки. Статтею 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відповідно до п. 28 договору іпотеки від 28.03.2008 термін дії договору - до повного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього. Станом на 20 грудня 2023 року зобов`язання позичальника щодо повернення отриманих в кредит коштів та нарахованих відсотків не виконано, а тому воно є діючим. Заборгованість позичальника за кредитним договором № 047-08/Ф, станом на 20.12.2023 становить 1 298 393,08 доларів США. Тобто, зобов`язання не виконане належним чином, продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частини шоста та сьома статті 3 Закону №898- IV). Отже, за вказаних умов забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. Виключення на підставі судового рішення відомостей про право іпотеки з Державного реєстру іпотек не може впливати на чинність іпотеки, оскільки така підстава припинення іпотеки не передбачена законом. У такому випадку скасування судового рішення, яке стало підставою для внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки не відновлює дію останньої, оскільки іпотека є чинною незалежно від наявності таких відомостей у Державному реєстрі іпотек. Враховуючи вищевикладене, вважає за необхідне захистити своє порушене право шляхом визнання права іпотекодержателя на іпотечне майно. Товариство просило визнати за АТ КБ «Приватбанк» право іпотекодержателя на нерухоме майно за договором іпотеки від 28.03.2008 та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №К047-08/Ф від 28.03.2008 у розмірі 1298393,08 доларів США, що за курсом 37,32 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.12.2023 складає 48 456 029,75 грн. Звернути стягнення на нежитлову будівлю магазину-складу, загальною площею 297,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмету іпотеки на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» із встановленням початкової ціни продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.12.2023 вжито заходи забезпечення позову по даній цивільній справі, шляхом заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, державним реєстраторам, реєстраційним службам, нотаріусам, а також будь-яким інших суб`єктам, які наділені владними повноваженнями щодо здійснення реєстраційних дій щодо нерухомого майна відчужувати у будь-який спосіб та розпоряджатися нерухомим майном, шляхом продажу, дарування, міни, звернення стягнення, внесення до статутного капіталу юридичних осіб, шляхом передачі у спільну власність та вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі, магазину-складу, загальною площею 297,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта №4678611.

Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.01.2024 позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання права на нерухоме майно, звернення стягнення на майно залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.01.2024 відкрито провадження по даній справі, визначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.02.2024 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання права на нерухоме майно, звернення стягнення на майно до судового розгляду по суті.

12.03.2024 представник ОСОБА_2 - адвокат Сабов І.І. подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, у якій зазначив, що 27 березня 2008 року між фізичною особою ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір №К047-08/Ф, згідно якого кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит на строк з 27 березня 2008 року по 26 березня 2013 року, включно, у вигляді поновлюваної кредитної лінії, (п.1.1 та п. 7.1 кредитного договору). У якості забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 28 березня 2008 року між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Пуга А.М. та зареєстровано в реєстрі за №339. За умовами договору іпотеки від 28.03.2008 ОСОБА_4 передав в іпотеку: нежитлову будівлю магазину-складу, загальною площею 297,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (п. 33.3 Договору іпотеки). Визначаючи початок перебігу позовної давності за цією вимогою банку необхідно враховувати таке. За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Отже, початком перебігу є день, коли банк довідався або міг довідатися про порушення свого права - поділу предмета іпотеки на два самостійних об`єкта нерухомості та подальше його відчуження без згоди іпотекодавця. Згідно правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі №201/3422/20, перебіг позовної давності за вимогою про визнання права іпотекодержателя на предмет іпотеки розпочався не з моменту порушення прав іпотекодержателя у зв`язку з невиконанням боржником основного зобов`язання, а з моменту відчуження іпотекодавцем без згоди іпотекодержателя предмета іпотеки. Подібні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі №725/2206/19 (провадження № 61-1362св20). Як вбачається з матеріалів справи предмет іпотеки: нежитлова будівлю магазину-складу, загальною площею 297,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , була передана в іпотеку ОСОБА_4 на підставі договору іпотеки від 28 березня 2008 року. У подальшому вищевказаний предмет іпотеки був відчужений на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.01.2010 року справа №2-68/10, яким визнано за ОСОБА_3 право власності на нежиле приміщення загальною площею 297,50 кв.м. у АДРЕСА_1 . На підставі вказаного судового рішення, 10 лютого 2010 року, до Державного реєстру речових прав внесено відомості щодо реєстрації права власності на іпотечне майно за ОСОБА_3 . Про відчуження предмета іпотеки на підставі вищевказаного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.01.2010 справа №2-68/10 позивачу було відомо, оскільки, позивач АТ КБ «Приватбанк» оскаржив дане рішення у апеляційному порядку. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 03.11.2010 року у справі №2-628/10 апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено. Відтак, якщо обчислювати початок перебігу строку позовної давності з моменту відчуження іпотекодавцем без згоди іпотекодержателя предмета іпотеки, як це зазначено у вищевказаних правових позиціях, відповідно строк позовної давності за даною вимогою розпочав свій перебіг з 10 лютого 2010 року та сплив 10 лютого 2013 року. Відповідач ОСОБА_2 набула право власності на предмет іпотеки на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 03.03.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Біловар І.О. за №1063. Позивачу було відомо про те, що відповідач ОСОБА_2 набула право власності на предмет іпотеки без згоди іпотекодержателя. Даний факт підтверджується тим, що позивач АТ КБ «Приватбанк» направляв відповідачці ОСОБА_2 та третій особі ОСОБА_3 вимогу від 14 серпня 2015 року. Згідно вимоги АТ КБ «Привабанк» від 14 серпня 2015 року, позивач попереджав, що у випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобов`язання по кредитному договору в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, ПАТ КБ «Приватбанк» має намір продати предмет іпотеки, шляхом набуття ПАТ КБ «Приватбанк» права власності на предмет іпотеки, або звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким іншим способом. Відтак, враховуючи те, що дана вимога була надіслана відповідачу ОСОБА_2 , позивачу станом на 14 серпня 2015 року було відомо про відчуження предмета іпотеки без його згоди ОСОБА_2 . Відповідно, з урахування вищенаведених правових висновків, строк позовної давності за позовною вимогою позивача про визнання права іпотекодержателя на предмет іпотеки, розпочав свій перебіг щонайпізніше 14 серпня 2015 року. Відтак, строк позовної давності за позовною вимогою позивача про визнання права іпотекодержателя на предмет іпотеки сплив 14 серпня 2018 року. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Оскільки, позовна заява позивачем подана до суду тільки 27 грудня 2023 року - відповідно позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності щодо визнання за ним права іпотекодержателя на майно, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. Щодо позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки зазначив, що 27 березня 2008 року між фізичною особою ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір №К047-08/Ф, про надання кредиту, згідно якого кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит на строк з 27 березня 2008 року по 26 березня 2013 року, включно, у вигляді поновлюваної кредитної лінії, (п.1.1 та п. 7.1 кредитного договору). У якості забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 28 березня 2008 року між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Пуга А.М. та зареєстровано в реєстрі за №339. За умовами договору іпотеки від 28.03.2008 ОСОБА_4 передав в іпотеку: нежитлову будівлю магазину-складу, загальною площею 297,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (п. 33.3 Договору іпотеки). Згідно п. 33.2 договору іпотеки, за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором від 28 березня 2008 року №К047-08/Ф. Таким чином, за договором іпотеки від 28 березня 2008 року забезпечено виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором №К047-08/Ф від 27 березня 2008 року. Умовами укладеного кредитного договору передбачено дату остаточного повернення кредиту 26 березня 2013 року, (пункт 7.1 кредитного договору). Згідно умов договору та положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно п. 16.7.1 договору іпотеки від 28 березня 2008 року іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Згідно п. 16.7.2 договору іпотеки від 28 березня 2008 року, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань за кредитним договором у випадку, порушення іпотекодавцем зобов`язань по цьому договору. Відповідно до п. 18.13 договору іпотеки від 28 березня 2008 року, якщо іпотекодержатель у випадку порушення іпотекодавцем умов кредитного договору набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки, він може використати таке право у випадках: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10%, або іншого істотного порушення умов кредитного договору. Відтак, право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в позивача у зв`язку з невиконанням боржником зобов`язань з повернення кредиту в повному обсязі. Згідно п. 7.1. кредитного договору, банк зобов`язувався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 27 березня 2008 року по 26 березня 2013 року включно. За п. 2.2.4 кредитного договору, позичальник зобов`язується погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п. 7.1 та п.2.3.3 цього договору. Відповідно до положень вищенаведених пунктів кредитного договору, момент прострочення позичальника щодо повернення наданого йому кредиту в повному обсязі (виконання основного зобов`язання) виник з 27 березня 2013 року. Відтак, право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникло з моменту невиконання позичальником основного зобов`язання (обов`язку щодо повного повернення наданого кредиту), тобто з 27 березня 2013 року. Відтак, враховуючи те, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, (ст. 257 ЦК України), строк позовної давності щодо пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, в даному випадку сплив 27 березня 2016 року. Просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» заявлених по справі №303/12802/23 та відмовити в задоволенні, позову у зв`язку з пропуском строків позовної давності.

03.04.2024 представник АТ КБ «Приватбанк» подав до суду письмові пояснення, у яких зазначив, що обґрунтовуючи необхідність застосування строків позовної давності відповідач зазначає, що АТ КБ «Приватбанк» міг дізнатись про порушення свого права з рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.01.2010 по справі №2-628/10 за позовом до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Пуга А.М., про визнання права власності на нежиле приміщення, звільнення з-під арешту і заборони та розірвання договору іпотеки. З приводу вказаного зазначає, що участь у вказаній справі в суді першої інстанції АТ КБ «Приватбанк» не приймав, про ухвалення незаконного рішення дізнався випадково та одразу оскаржив його в апеляційному порядку. На час апеляційного оскарження рішення суду у справі №2-628/10 інформація щодо відчудження спірного приміщення АТ КБ «Приватбанк» відома не була та не була предметом судового розгляду. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 04.11.2010 апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» задоволена, незаконне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.01.2010 скасовано та в позові про визнання права власності і розірвання договору іпотеки відмовлено у повному обсязі. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, відсутність інформації щодо відчуження предмета іпотеки АТ КБ «Приватбанк» правомірно розраховував, що його право як іпотекодержателя поновлено, запис у Державному реєстрі іпотек є дійсним з моменту його вчинення. Про відчуження предмету іпотеки іпотекодержатель не повідомлявся. Через протиправні дії позичальника та іпотекодавця, спрямовані на виведення майна з-під іпотеки шляхом звернення до суду та отримання незаконного судового рішення, АТ КБ «Приватбанк» 08.02.2010 звертався до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 28.10.2011 накладено арешт на нерухоме майно, а саме приміщення 21 загальною площею 297,5 кв.м. на 1 поверсі п`яти поверхового будинку, адреса: АДРЕСА_4 на підставі постанови по кримінальній справі, 21007710, СУ ГУМВС України в Закарпатській області. Вказане свідчить, що АТ КБ «Приватбанк», вживав усіх можливих заходів задля забезпечення збереження іпотечного майна. З 2012 року кримінальне провадження зупинене у зв`язку з розшуком ОСОБА_3 . У квітні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось із запитом до Головного управління національної поліції в Закарпатській області щодо стану досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_3 24.05.2023 на адресу АТ КБ «Приватбанк» направлено відповідь, що кримінальне провадження зупинено у зв`язку із розшуком підозрюваного. Одночасно 17.05.2023 АТ КБ «Приватбанк» отримало витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, з якого стало відомо про чисельні відчуження іпотечного майна, що і призвело до звернення до суду із даним позовом. Відповідач ОСОБА_2 набула востаннє право власності на предмет іпотеки 03.03.2011 без згоди іпотекодержателя. На момент реєстрації права власності за відповідачем, судове рішення на підставі якого протиправно відчужувалось майно було скасовано. Дозвіл на відчуження предмету іпотеки відповідач не отримувала, про таке відчуження банк не повідомляла. АТ КБ «Приватбанк» не є власником іпотечного майна, а тому інформація про зміну власників на момент протиправного відчуження була йому невідома. Враховуючи вищевикладене строки позовної давності позивачем не пропущені. Проте, якщо суд дійде висновку щодо пропуску строків позовної давності, просив вважати їх пропущеними з поважних причин. Щодо наданої відповідачем, на підтвердження пропуску строків позовної давності, копії листа від 14.08.2015 зазначив наступне. Перевіркою наданого відповідачем листа визначено, що вказаний лист не значиться у програмних комплексах банку, не зареєстрований у журналі вихідної кореспонденції та не відповідає зовнішньому вигляду за аналогічним листуванням. Враховуючи викладене, даний лист є сумнівним, а тому не може сприйматись як належний та допустимий доказ. Просив заяву відповідача про застосування строків позовної давності залишити без задоволення.

26.11.2024 представник АТ КБ «Приватбанк» подав до суду додаткові письмові пояснення, у яких зазначив, що на підтвердження пропуску позивачем строку позовної давності відповідач надав копію листа від 14.08.2015, який надіслано йому позивачем у 2015 році, але зазначений лист не значиться у програмних комплексах банку як вихідна кореспонденція за 14.08.2015. На підтвердження зазначеного надав лист вiд 25.11.2024 №E.08.0.0.0/4- 241125/85511, відповідно до якого надане повідомлення на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 14.08.2015 не містить вихідного реєстраційного номеру, не проходило реєстрацію в модулі «Документообіг (Вихідний)» ПК «Промінь». Крім того, до листа від 14.08.2015 наданого відповідачем, не додано документів на підтвердження повноважень ОСОБА_12 на підписання від імені банку вимог про повернення кредитних коштів. Водночас правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 05.03.2009 №270, а саме абзацом 27 пункту 2 передбачено, що документом, який підтверджує надання послуг поштового зв`язку є розрахунковий документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку, тому на підтвердження направлення листа має додаватися опис вкладення, чек (квитанції) поштового відділення, що підтверджують факт оплати відправником та надання відділенням зв`язку послуг з пересилання листів з описом вкладення. Із наведених норм убачається, що якщо лист надіслано поштою, то документом, який підтверджує надсилання, є фіскальний чек поштового відділення та опис вкладення у цінний лист. Таким чином, в матеріалах справи відсутнє підтвердження направлення банком листа від 14.08.2015 на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Просив заяву відповідача про застосування строків позовної давності залишити без задоволення.

Представники АТ КБ «Приватбанк» у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Сабов І.І. у судовому засіданні просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строків позовної давності.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився без поважних причин, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 27.03.2008 між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір К047-08/Ф, умовами якого передбачено, що банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 27.03.2008 по 26.03.2013 включно, у вигляді поновлюваної кредитної лінії у розмірі 280 000,00 дол. США на наступні цілі: розвиток власного бізнесу, а також у розмірі 10 000,00 дол. США на сплату страхових платежів.

28.03.2008 між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_13 з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором К047-08/Ф від 28.03.2008 укладено договір іпотеки, предметом якого є надання ОСОБА_13 в іпотеку нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі магазину - складу, загальною площею 297,50 кв.м.

Вищезазначений договір іпотеки 28.03.2008 посвідчено приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Пуга А.М.

Також 28.03.2008 приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Пуга А.М. на підставі ст. 73 ЗУ «Про нотаріат» накладена заборона на відчуження зазначеного в договорі іпотеки нежитлової будівлі магазину - складу, розташованого в АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_4 , до припинення чи розірвання договору іпотеки.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.01.2010 (справа №2-628/10) позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності та вилучення майна з під арешту та заборони задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на нежиле приміщення загальною площею 297,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Зобов`язано Мукачівське міжрегіональне БТІ та ЕО, зареєструвати на ім`я ОСОБА_14 , право власності нежиле приміщення загальною площею 297,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано органи нотаріату та органи Державної виконавчої служби, вилучити з під арешту, та заборони (вилучити реєстрацію про накладання заборони та реєстрацію іпотеки на об`єкт нерухомості) нерухоме майно а саме: нежиле приміщення загальною площею 297,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 03.11.2010, вищезазначене рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області скасоване, у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності та вилучення майна з під арешту та заборони, розірвання договору іпотеки відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 03.11.2010 встановлено: «28 березня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, за яким відповідач в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 28.03.2008 р. №К048-08/Ф передав спірне майно - нежитлову будівлю магазину-складу, загальною площею 297,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в іпотеку іпотекодержателю - ПАТ КБ «Приватбанк».

Обтяження спірного нерухомого майна іпотекою було зареєстровано у встановленому законодавством порядку шляхом внесення запису до Державного реєстру іпотек.

Крім того, приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Пуга А.М. на підставі ст. 37 Закону України «Про нотаріат» у зв`язку з посвідченням договору іпотеки була накладена заборона відчуження спірного нерухомого майна до припинення чи розірвання договору іпотеки.

В даний час за кредитним договором від 28.03.2008 р. також виникла заборгованість, що становить більше 450 000 доларів США.

Відповідно до ч. 6 і 7 ст. З ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Права чи вимоги ОСОБА_3 на передане в іпотеку ПАТ КБ «Приватбанк» спірне нерухоме майно у встановленому законом порядку не зареєстровані, а отже ОСОБА_3 не має пріоритет права на задоволення не забезпечених іпотекою вимог за договором позики за рахунок предмета іпотеки.

В порушення вимог закону, ухвалюючи рішення про розірвання договору іпотеки, суд першої інстанції не тільки не залучив до участі у справі сторону цього договору, яка є іпотекодержателем - ПАТ КБ «Приватбанк», а й не вказав норму права, що регулює спірні правовідносини, та підстави, з яких цей договір підлягав розірванню».

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 17.02.2010 на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.01.2010, яке в подальшому було скасовано, вилучено обтяження на заборону відчуження нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстроване приватним нотаріусом Пугою А.М. на підставі договору іпотеки від 28.03.2008.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 19.06.2019 по справі №643/17966/14-ц, якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту ухвалення. Виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема на підставі судового рішення, яке в подальшому скасоване не впливає на чинність іпотеки. Іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі.

Також з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.01.2010 у справі № 2-628/10, 10 лютого 2010 року до Державного реєстру речових прав внесено відомості щодо реєстрації права власності на іпотечне майно за ОСОБА_3 24 лютого 2010 року право власності на спірне майно зареєстровано за ОСОБА_5 (підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 17.02.2010, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Вімерт В.І., реєстровий № 170). 11 березня 2010 року право власності на спірне майно зареєстровано за ОСОБА_6 (підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Біловар І.О. 10.03.2010, реєстровий номер1034). 12 серпня 2010 року право власності на спірне майно зареєстровано за ОСОБА_7 (підставою виникнення права власності є рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.07.2010 по справі №2-2652/10, яке набрало законної сили 06.08.2010). 14 серпня 2010 року право власності на спірне майно зареєстровано за ОСОБА_8 (підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу нежилого приміщення від 13.08.2010, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Біловар І.О., реєстровий №4070). 18 серпня 2010 року право власності на майно зареєстровано за ОСОБА_5 (підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу нежилого приміщення №4100 від 16.08.2010, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Біловар І.О.). 29 вересня 2010 року право власності на майно зареєстровано за ОСОБА_2 (підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу від 28.09.2010, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Пуга А.М., реєстровий № 594). 28 грудня 2010 року право власності на майно зареєстровано за ОСОБА_9 (підставою виникнення права власності є рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.11.2010 у справі № 2-3594/10, яке набрало законної сили 22.11.2010). 05 січня 2011 року право власності на майно зареєстровано за ОСОБА_10 (підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу від 30.12.2010, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Пуга А.М., реєстровий № 897). 02 березня 2011 року право власності на майно зареєстровано за ОСОБА_11 (підставою набуття права власності є рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.02.2011 по справі № 2-555/11, яке набрало законної сили 21.02.2011). 19 березня 2011 року право власності на предмет іпотеки зареєстровано за ОСОБА_2 (підставо виникнення права власності є договір купівлі-продажу нежилого приміщення від 03.03.2011, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Біловар І.О., реєстровий № 1063).

Таким чином, останнім зареєстрованим власником предмету іпотеки є ОСОБА_2 .

З вищезазначеного вбачається, що після ухвалення 18.01.2010 рішення Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області у справі № 2-628/10, яке у подальшому скасоване апеляційною інстанцією, відбулась чисельна зміна власників іпотечного майна.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За змістом ч.1 ст. 575 ЦК України та статті 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», згідно з якою звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку не доведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною 5 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно зі ст. 12 цього Закону в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (ч. 6, 7 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку»).

Отже, за наведених умов забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема, в позасудовому порядку переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.6 постанови від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (провадження №12-44гс20) дійшла висновку, що виключення на підставі судового рішення відомостей про право іпотеки з Державного реєстру іпотек не може впливати на чинність іпотеки, оскільки така підстава припинення іпотеки не передбачена законом. У такому випадку скасування судового рішення, яке стало підставою для внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки не відновлює дію останньої, оскільки іпотека є чинною незалежно від наявності таких відомостей у Державному реєстрі іпотек.

Також Велика Палата Верховного Суду у зазначеному рішенні виснувала, що у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно потрібно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки. Тому у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

З урахуванням наведеного суд вважає, що у справі про визнання права іпотекодержателя позивач не позбавлений права доводити недобросовісність кінцевого набувача предмета іпотеки.

Зобов`язання позичальника щодо повернення отриманих в кредит коштів та нарахованих відсотків не виконано, заборгованість позичальника за кредитним договором №047-08/Ф становить 1 298 393,08 доларів США, що за курсом 37,32 грн. за один долар США, відповідно до розпорядження НБУ від 20.12.2023 складає 48 456 029,75 грн, тому зобов`язання є діючим.

Іпотека за договором іпотеки від 28.03.2008 залишається дійсною незалежно від зміни власника майна, тому ОСОБА_2 набула статусу іпотекодавця на підставі ст. 23 ЗУ «Про іпотеку».

У разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За змістом викладених норм укладення угод з відчуження майна, переданого в іпотеку без годи іпотекодержателя зумовлює їх нікчемність та не створює інших юридичних наслідків, крім пов`язаних з їх нікчемністю.

Аналогічна правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена в постанові від 23.05.2018 у справі №910/73/17 (провадження №12-67гс18).

Оскільки АТ КБ «Приватбанк» письмової згоди на відчуження предмета іпотеки не надавав, тому правочини щодо відчуження предмету іпотеки в силу ст. 9, ч. 3 ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» та ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним.

В даному випадку вказані договори купівлі-продажу не підлягають визнанню недійсними, оскільки за змістом ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за АТ КБ «Приватбанк» право іпотекодержателя на нерухоме майно, яке згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.05.2023 перебуває у власності ОСОБА_2 , а саме на нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання про обґрунтованість вимог позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, за змістом частини другої якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 1, 3 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи; правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Частиною 1 ст. 576 ЦК України передбачено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до положень ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно зі ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно зі ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно до статті 37 цього Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Частиною 1 ст. 33 та ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов`язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч.2 ст. 43 ЗУ «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Кредитний договір №К047-08/Ф від 27.03.2008 та договір іпотеки від 28.03.2008 є чинними, договори не визнані недійними, укладені договори відповідають вимогам закону, визначені в договорах умови кредитування АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 погоджені та підписані, кредитний договір частково виконувався позичальником до червня 2008 року, що підтверджується розрахунком заборгованості.

ОСОБА_3 зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, чим порушив умови договору, тому у позивача виникло право вимагати виконання зобов`язання за договором.

Позивач надав до суду копію розрахунку заборгованості по кредиту, який є належним, допустимим та достатнім доказом наявності кредитної заборгованості, при цьому відповідач не надала суду жодного доказу на спростування зазначеного.

Отже, враховуючи, що позичальник зобов`язання за кредитним договором не виконав, а за договором іпотеки та за вимогами законодавства передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником вимоги позивача про погашення заборгованості, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, позовна вимога про визнання права іпотекодержателя та похідна від неї вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, право на звернення до суду за захистом, закріплене статтею 4 ЦПК України, кореспондується зі статтею 256 ЦК України, яка встановлює для особи часові межі для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та називає їх позовною давністю.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 18.08.2021 в справі №201/15310/16 зазначено, що необхідно розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі №2-3258/2008.

Умовами кредитного договору №К047-08/Ф від 27.08.2008 передбачено дату повернення кредиту 26.03.2013.

Із позовом про визнання права іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки банк звернувся до суду лише у грудні 2023 року.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 51).

Як уже зазначалось, у ч. 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив (постанова КГС ВС від 24.07.2019 року по справі №521/14384/16-ц, постанова КГС ВС від 02.07.2019 року по справі №925/271/18).

При цьому позивач повинен довести той факт, що він не міг довідатись про порушення свого цивільного права, а відповідач, навпаки, що інформацію щодо порушеного права позивач мав можливість отримати раніше (постанова КЦС ВС від 04.07.2019 року по справі №146/294/16-ц, постанова КЦС ВС від 03.07.2019 року по справі №685/1098/17).

У даній справі банк достовірно знав про порушення його прав за основним зобов`язанням, оскільки має доступ до інформації щодо кредитної заборгованості та мав можливість встановити факт порушення грошового зобов`язання за кредитним договором.

Також в результаті вчинення дій для задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, як міри належної поведінки, мав змогу дізнатися про відчуження предмета іпотеки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зрештою, згідно пункту 16.2 договору іпотеки іпотекодержатель має право перевіряти документального і фактично наявність, стан і умови збереження та цільового використання предмету іпотеки, розмір заборгованості за комунальними та іншими платежами, пов`язаними з користуванням предметом іпотеки, а також виконання зобов`язань іпотекодавця за цим договором, а іпотекодавець зобов`язаний надати іпотекодержателю необмежені можливості для таких перевірок.

Крім того, саме за апеляційною скаргою банку скасовано рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18.01.2010 (справа №2-628/10) про визнання за ОСОБА_3 права власності на нежиле приміщення загальною площею 297,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Зобов`язання Мукачівського міжрегіонального БТІ та ЕО, зареєструвати на ім`я ОСОБА_14 , право власності нежиле приміщення загальною площею 297,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язання органів нотаріату та органи Державної виконавчої служби вилучити з під арешту та заборони (вилучити реєстрацію про накладання заборони та реєстрацію іпотеки на об`єкт нерухомості) нерухоме майно а саме: нежиле приміщення загальною площею 297,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Із копії листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 14.08.2015, що адресований ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вбачається, що позивач повідомляє адресатів про порушення кредитних зобов`язань і наявність заборгованості та вимагає повернути кредит в повному обсязі. Також додатково повідомляє та попереджає, що у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» зі спливом цього строку має намір продати предмет іпотеки, шляхом набуття права власності на нього або звернути стягнення на нього будь-яким іншим способом, передбаченим законодавством України, кредитним договором та договором іпотеки.

На спростування направлення позивачем листа від 14.08.2015 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 представник позивача надав суду лист начальника управління ПАТ КБ «Приватбанк» Лонюк Я.М. від 25.11.2024, в якому зазначено, що станом на 2015 рік у ПАТ КБ «Приватбанк» діяло «Положення про діловодство та документообіг у ПАТ КБ «Приватбанк» та банках-партнерах», яким у п.2.1.1.3 визначався порядок роботи з вихідною кореспонденцією (створення, оформлення та супровід) і визначає, що документи банку, що не пройшли реєстрацію в модулі «Документообіг (Вихідний)» ПК Промінь» не мають юридичної сили. Повідомлення на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 14.08.2015 не містить вихідного реєстраційного номеру, не проходило реєстрацію в модулі документообіг.

Але суд не може взяти до уваги заперечення представника позивача про те, що надана представником відповідача вимога не направлялась банком ОСОБА_2 та взагалі не значиться у програмних комплексах банку, не відповідає зовнішньому вигляду за аналогічним листуванням, оскільки факт відправки банком вимоги від 14.08.2015 підтверджується наявністю її у відповідачки, а оформлення зазначеного листа представником банку з порушенням «Положення про діловодство та документообіг у ПАТ КБ «Приватбанк» та банках-партнерах» не впливає на факт обізнаності позивача про наявність у ОСОБА_2 зобов`язань іпотекодавця.

Відповідність за змістом копії листа від 14.08.2015, який долучено до справи за клопотанням відповідачки, оригіналу перевірена у судовому засіданні за клопотанням представника позивачам та посвідчена відповідність його копії оригіналу. Водночас заперечуючи факт виготовлення та направлення такого листа відповідачці представники позивача не надали суду належних, допустимих та достовірних доказів такого, не заявили клопотання про їх витребування або клопотання про призначення експертизи на предмет виготовлення зазначеного листа не ПАТ «Приватбанк», а також його підписання не представником ПАТ «Приватбанк», а іншою особою.

Посилання позивача на те, що він дізнався про відчуження іпотечного майна відповідачці 17.05.2023 після отримання витягу з Державного реєстру права власності на нерухоме майно спростовуються наданою представником відповідачки копією вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» від 14.08.2015, що адресована ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Таким чином, направлення банком вищезазначеної вимоги ОСОБА_2 свідчить про обізнаність позивача станом на 14.08.2015 про факт відчуження іпотечного майна відповідачці.

Крім того, не заслуговують на увагу і твердження позивача про те, що він не повідомлявся про відчуження предмету іпотеки, оскільки він як іпотекодержатель відповідно до Закону та умов іпотечного договору має право будь-коли (до повного виконання зобов`язань за кредитним договором) документально перевіряти стан і умови збереження предмету іпотеки. Тобто неповідомлення банку про відчуження іпотечного майна не свідчить про те, що він, будучи іпотекодержателем не міг отримати цю інформацію самостійно.

Суд вважає, що викладені обставини свідчать про те, що звернувшись 27.12.2023 до суду з позовом до ОСОБА_2 позивач пропустив строк позовної давності.

Представник позивача у письмових пояснення від 03.04.2024 зазначив, що ПАТ КБ «Приватбанк» не пропущено строк позовної давності, але якщо суд дійде висновку що строк позовної давності пропущено, то просив вважати його пропущеним з поважних причин, водночас представником позивача не зазначено та не надано суду докази пропуску строку позовної давності з поважних причин.

Також судом не встановлено наявність підстав та факту зупинення перебігу строку позовної давності.

Відтак, підстав для висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності немає, що виключає можливість ухвалення рішення про захист порушеного права.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі №369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі №367/6105/16-ц, від 07.11.2018 року у справі №575/476/16-ц, від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16 (пункт 73), від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц (пункт 80), від 05.12.2018 року у справах №522/2202/15-ц (пункт 61), №522/2201/15-ц (пункт 62) та №522/2110/15-ц (пункт 61), від 07.08.2019 року у справі №2004/1979/12 (пункт 71), від 18.12.2019 року у справі №522/1029/18 (пункт 134)).

Тому, незважаючи на визнання судом позовних вимог обґрунтованими, за відсутності поважних причин пропуску строку позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати в силу вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 256, 257, 260, 261, 267, 509, 526, 530, 610-612, 1054 ЦК України, ст. 33, 39, 41 Закону України «Про іпотеку», суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 14360570) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), третя особа: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) про визнання права на нерухоме майно, звернення стягнення на майно - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 09.01.2024.

Суддя