Справа № 523/6691/22
Провадження №2/523/2477/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"20" грудня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Томілко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат,-

В С Т А Н О В И В:

До Суворовського районного суду м. Одеси звернувся Моторне (транспортне) страхове бюро України до ОСОБА_1 , в якій просив стягнути з відповідача на свою користь 15301 грн. 51 коп. матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, яка мала місце 03.05.2020 року в м. Одесі по узвозу Ольгіївському 8.

Позивач обґрунтовує позов тим, що 03.05.2020 року о 04.47 годині по узвіз Ольгіївський 8, в місті Одесі, за участю транспортного засобу «Audi», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , та транспортного засобу марки «Toyota», номерний знак НОМЕР_2 , належного Департаменту патрульної поліції сталася ДТП. У вказаний день та годину ОСОБА_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota», номерний знак НОМЕР_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На час ДТП транспортний засіб марки «Audi», номерний знак НОМЕР_1 , не було застраховано за договором обов`язкового страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно платіжного доручення №2543523 від 22.10.2020 року, загальна сума витрат на ремонтні роботи транспортного засобу марки «Toyota», номерний знак НОМЕР_3 ) 3502 склала 13847 грн 31 коп.

Крім того, згідно рахунку на оплату №148 від 25 червня 2020 року загальна сума витрат на послуги аварійного комісара складає 1454 грн. 20 коп.

З урахуванням викладеного, загальний розмір матеріальної шкоди завданої позивачу з урахуванням витрат на збір документів, послуги аварійного комісара та визначення розміру шкоди складає 15301 грн 51 коп.

В добровільному порядку відповідач відмовляється компенсувати витрати завданні позивачу.

Посилаючись на вищевикладене позивач просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 15301 грн 51 коп., та судові витрати в розмірі 2481 грн 00 коп.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Відзиву на позовну заяву не подав. На адресу суду повернувся конверт із рекомендованими повідомленнями із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За таких обставин, враховуючи, що судом судова повістка про виклик відповідача в судове засідання направлялася за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача, однак на адресу суду повернувся поштовий конверт із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», суд вважає відповідача належним чином повідомленим та можливим, за згодою позивача, розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно постанови Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року 01.09.2022 року о 04.47 годині по Ольгіївському узвозі 8, в місті Одесі, за участю транспортного засобу «Audi», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , та транспортного засобу марки «Toyota», номерний знак НОМЕР_2 , належного Департаменту патрульної поліції сталася ДТП. ОСОБА_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota», номерний знак НОМЕР_2 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення вимог п.12.1, 13.1«Правил дорожнього руху» водієм ОСОБА_1 , за що передбачена відповідальність по ст.124 КУпАП.

ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124, КУпАП та накладено адміністративне стягнення

Відповідно до частини третьої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

Також судом встановлено, що на час ДТП транспортний засіб марки «Audi», номерний знак НОМЕР_1 , не було застраховано за договором обов`язкового страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно платіжного доручення №2543523 від 22.10.2020 року, загальна сума витрат на ремонтні роботи транспортного засобу марки «Toyota», номерний знак (11) 3502 склала 13847 грн 31 коп. Отже, між сторонами виникли зобов`язання у зв`язку із завданням майнової шкоди, які регулюються главою 82 ЦК України.

Положеннями статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено ч.1 ст.1166 ЦК України, Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зміст норм ст.ст. 11, 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення деліктного зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність майнової шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала майнової шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала майнової шкоди, та її результатом майновою шкодою; вина особи, яка завдала майнової шкоди. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність усіх зазначених умов є обов`язковою для ухвалення судом рішення про відшкодування майнової шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за завдану майнову шкоду. При цьому цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях із відшкодування майнової шкоди передбачає презумпцію вини заподіювача майнової шкоди, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача майнової шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні майнової шкоди, натомість зобов`язаний подати докази, що підтверджують факт завдання такої шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої майнової шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати таку шкоду. Водночас саме на відповідача законом покладається обов`язок зі спростування презумпції вини заподіювача шкоди. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного суду від 26 листопада 2019 року по справі №910/20261/16, а також у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2021 року по справі №199/6521/19, від 23 вересня 2021 року по справі №199/3654/18, від 02 лютого 2022 року по справі №447/938/14-ц, від 23 лютого 2022 року по справі №473/468/17, від 03 травня 2022 року по справі №450/4163/18.

Крім того, пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено судам, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Таким чином, відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки, яким заподіяна шкода позивачу, несе відповідальність по відшкодуванню такої шкоди. При цьому, підстави звільнення відповідача щодо відшкодування шкоди, які передбачені ч.5 ст.1187 ЦК України у судовому засіданні не встановлені.

Згідно ч.1 ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно платіжного доручення №2543523 від 22.10.2020 року, загальна сума витрат на ремонтні роботи транспортного засобу марки «Toyota», номерний знак НОМЕР_3 ) 3502 склала 13847 грн 31 коп.

Крім того, згідно рахунку на оплату №148 від 25 червня 2020 року загальна сума витрат на послуги аварійного комісара складає 1454 грн. 20 коп.

З урахуванням викладеного, загальний розмір матеріальної шкоди завданої позивачу з урахуванням витрат на збір документів, послуги аварійного комісара та визначення розміру шкоди складає 15301 грн 51 коп.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду.

Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно із ст.141 ЦПК України із відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений при подачі позовної заяви позивачем.

Керуючись ст. ст. 5, 6, 10, 263-265, 280, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України ( ) суму сплаченого майнового відшкодування у розмірі 15 301,51 грн. та 2 481,00 грн. судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30-ти днів з дня складення повного рішення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня складення рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20.12.2024 року.

Суддя