ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

розглянувши в приміщенні суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику у м.Дніпрі апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго, на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2024 року за заявою Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за теплову енергію, інфляційних втрат та 3% річних, заборгованості за абонентське обслуговування,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2024 року вирішено відмовити Обласному комунальному підприємству «Донецьктеплокомуненерго» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за теплову енергію на підставі ч.9 ст. 165 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заява про видачу судового наказу подається за вимогами ч.1 ст. 27, ст. 162 ЦПК України, а за відомостями Єдиного державного демографічного реєстру зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання боржника ОСОБА_1 судом не встановлено, тоді як у заяві заявник вказав її місце реєстрації як: АДРЕСА_1 (а.с.28).

Не погодившись з такою ухвалою, ОКП «Донецьктеплокомуненерго» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.31-37).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам. Так, скаржник вважає, що судом першої інстанції не враховано, що боржник у справі є власником житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , де і споживала ОСОБА_1 послуги заявника. Стягнення заборгованості за такі отримані і не оплачені послуги можливо здійснювати судом за правилами виключної підсудності, передбаченими ст. 30 ЦПК України, оскільки зазначена стаття процесуального законодавства передбачає подання позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, за його місцезнаходженням або основної його частини. В даній справі, враховуючи зміну територіальної підсудності судових справ Селидівського міського суду Донецької області, дану заяву належить розглядати Кіровському районному суду м. Дніпропетровська.

Разом з цим зазначає, що судом не враховано положення ч.9,10 ст. 28 ЦПК України, яка регулює подання позовів до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідомо, за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання або перебування, яким, на думку скаржника, в даній справі є АДРЕСА_1 та що підсудне розгляду Кіровським районним судом м. Дніпропетровська.

Крім цього скаржник наголосив, що при цьому належить враховувати вимоги ст. 317,319,322 ЦК України, де власник квартири зобов`язаний утримувати майно, що належить йому на праві власності та що не знаходиться у причинному зв`язку із місцезнаходженням особи та майна.

При цьому скаржник зазначає, що звертається із цією заявою саме до власника майна, а тому спір у справі відсутній та заборгованість є безспірною, що належить розглядати в наказному провадженні.

Згідно із частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Боржник ОСОБА_1 , не скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подавала, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзивів на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що, 28 жовтня 2024 року заявник через уповноваженого представника через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС подав до суду цю заяву на предмет видачі судового наказу з підстав наявності у ОСОБА_1 заборгованості за теплове енергію, інфляційні, 3 відсотки річних, заборгованості за абонентське обслуговування в загальному розмірі 4059,24 грн, а також судового збору в розмірі 242,24 грн.

В заяві про видачу судового наказу зазначено адресу зареєстрованого місця проживання боржника ОСОБА_1 як: АДРЕСА_1 .

В той же час, з відповіді № 875267, отриманої на запит судді 30 жовтня 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) боржника за посиланням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судом не встановлено.

Ухвалюючи про відмову у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за теплову енергію та абонентське обслуговування, суд першої інстанції вірно зазначив, що отримані дані не дають можливості встановити зареєстроване місце проживання боржника ОСОБА_1 , а тому, в силу ч. 9 ст. 165 ЦПК України, належить відмовити у видачі судового наказу

З таким висновком суду та обставинами справи колегія суддів повністю погоджується.

Так, заявник ОКП «Донецьктеплокомуненерго» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, тобто, в наказному провадженні, яке є особливим спрощеним видом цивільного процесу, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, що одночасно є судовим рішенням та виконавчим документом.

Захист права у наказному провадженні може мати місце за наявності безспірної вимоги стягувача, що підтверджується належно оформленими письмовими документами. У такому випадку немає потреби порушувати процесуально складне та тривале за часом позовне провадження, достатньо короткого та спрощеного наказного провадження, що відповідає інтересам як кредитора (стягувача), так і суду.

Інститут наказного провадження відповідає міжнародним принципам здійснення справедливого та ефективного правосуддя і забезпечення прав людини. Зокрема, у Рекомендації № R (81) 7 від 14 травня 1981 р. Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів спрощення доступу до правосуддя та Рекомендації № R (84) 5 від 28 лютого 1984 р. щодо принципів цивільного судочинства з метою вдосконалення судової системи визначено, що для справ, пов`язаних з безспірним правом, повинні бути передбачені спеціальні правила для прискорення розгляду справи.

Наказне провадження є ефективним засобом вирішення безспірних справ. Розгляд справ у наказному провадженні врегульовано розділом ІІ ЦПК, що зумовлено його специфікою порівняно з позовним та окремим провадженнями (відповідно розд. ІІІ та IV цього Кодексу).

Наказне провадження це особливий порядок судового розгляду окремих категорій справ. Його метою є спрощення, скорочення та здешевлення судової процедури у тих випадках, коли це можливо та виправдано. Тому порядок розгляду справи про видачу судового наказу є менш тривалим в часі та простішим з організаційної точки зору, адже він не потребує виклику сторін, проведення відкритого судового засідання з усіма відповідними процесуальними діями.

Положення ст. 162 ЦПК України є спеціальною нормою для визначення підсудності розгляду справ цієї категорії, де наявна відсилка до норм, які регулюють загальні правила підсудності.

Підсудність - це розмежування повноважень судів щодо розгляду справ. Визначити підсудність означає вказати, яки?й суд буде розглядати дану справу.

Загальна підсудність визначається місцем проживання відповідача. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням (ст.27 ЦПК).

Доводи скаржника щодо неврахування правил виключної підсудності, передбаченої ч.1 ст. 30 ЦПК України у цій справі колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки зазначене норма процесуального законодавства не регулює визначення підсудності в наказному провадженні, а положення ст. 162 ЦПК України не мають відсилання до цієї норми процесуального Закону.

Наведені скаржником приклади судової практики щодо застосування ч.1 ст. 30 ЦПК України у справах про стягнення житлово-комунальних послуг є безпідставними, оскільки у справах, на які посилається скаржник, розгляд порушено в порядку позовного провадження, що не є тотожним з наказним провадженням.

Колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції вірно застосовано норми ч.1 ст. 27, ст. 162 ЦПК України, які регулюють питання визначення відповідної підсудності розгляду заяв про видачу судового наказу, як безспірного.

Також доводи скаржника щодо помилкового застосування судом ч.9 ст. 165 ЦПК України колегія суддів не приймає до уваги, адже саме цю норму належить застосовувати при вирішенні питання можливості чи неможливості відкриття провадження у наказному провадженні з вирішення безспірного питання про стягнення житлово-комунальних послуг, та після отримання відповіді на запит суду щодо встановлення місця реєстрації боржника, як це вірно здійснив суд першої інстанції.

Крім цього, колегія суддів критично відноситься до доводів скаржника про застосування та з`ясування питання власності боржника, де остання має заборгованість, адже зазначене буде суперечити інституту наказного провадження. Ці обставини, на вимогу учасників справи, притаманні з`ясуванню виключно у порядку позовного провадження.

Всі інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин, чому дана належна правова оцінка, і незгоди з висновками суду першої інстанції, тому підстави для застосування колегією суддів положень ст. 379 ЦПК України відсутні.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена без порушень норм процесуального права, тому вона підлягає залишенню без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна