УХВАЛА

26 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 523/5535/24

провадження № 61-17180ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М.(суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Хартов Максим Валерійович, на постанову Одеського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Акціонерного товариства «Оксі Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Фінанс», ОСОБА_2 про визнання договорів про відступлення права вимоги недійсними та зобов`язання вчинити дії, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (далі - АТ «Райффайзен Банк»), Акціонерного товариства «Оксі Банк» (далі - АТ «Оксі Банк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Фінанс»

(далі - ТОВ «Компанія Фінанс»), ОСОБА_2 , в якому просив:

- визнати дії АТ «Райффайзен Банк» щодо позбавлення права поручителя ОСОБА_1 у здійсненні повного погашення заборгованості за кредитним договором від 16 серпня 2006 року № 014/0075/74/63238 та набуття права кредитора в зобов`язанні противоправними;

- визнати договір відступлення права вимоги від 31 жовтня 2023 року

між АТ «Райффайзен Банк» та АТ «Оксі Банк» недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину до договору відступлення права вимоги

від 31 жовтня 2023 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Компанія Фінанс»;

- зобов`язати АТ «Райффайзен Банк» надати ОСОБА_1 право виконати усі зобов`язання перед АТ «Райффайзен Банк» станом на 26 вересня 2023 року з метою повного погашення заборгованості за кредитним договором

від 16 серпня 2006 року № 014/0075/74/63238.

Одночасно із позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру

АДРЕСА_1 .

Суворовський районний суд міста Одеси ухвалою від 25 квітня 2024 року

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовив.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Одеський апеляційний суд постановою від 12 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 25 квітня 2024 року залишив без змін.

24 грудня 2024 року до Верховного Суду через систему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Хартов М. В., на постанову Одеського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року, в якій заявник просить скасувати постанову апеляційного суду

і ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні від 20 липня

2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04

та № 29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу (частина перша статті 406 ЦПК України).

Стаття 389 ЦПК України визначає перелік ухвал суду апеляційної інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 353 ЦПК України ухвали судів першої інстанції щодо скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпеченні позову можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Ухвала суду першої інстанції щодо відмови у забезпеченні позову після її перегляду в апеляційному порядку оскарженню в касаційному порядку не підлягає, оскільки це не передбачено пунктом другим частини першої

статті 389 ЦПК України.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом

(пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого

2000 року зазначив, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. ЄСПЛ зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статтею 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі

«Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява № 42527/98).

Системне тлумачення статей 353, 389 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.

ЄСПЛ у рішенні від 21 жовтня 2010 року (заява № 19164/04) у справі «Дія 97» проти України» зазначив, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів.

Вказівка в резолютивній частині постанови Одеського апеляційного суду

від 12 листопада 2024 року про можливість її оскарження до Верховного Суду

не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Слід зазначити, що в ухвалах Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року

у справі № 489/1479/24 (провадження № 61-14336ск24) та від 19 листопада 2024 року у справі № 308/4969/24 (провадження № 61-14573ск24) касаційний суд також дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття провадження у справі з огляду на те, що судові рішення щодо відмови

у забезпеченні позову (пункт 4 частини першої статті 353 ЦПК України),

не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки постанова Одеського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

З наведених обставин не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Хартов Максим Валерійович, на постанову Одеського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Акціонерного товариства «Оксі Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Фінанс», ОСОБА_2 про визнання договорів про відступлення права вимоги недійсними та зобов`язання вчинити дії, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк