Дата документу 23.01.2024
Справа № 334/2582/23
Провадження № 2/334/108/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Філіпової І. М.,

за участю секретаря Мандик М. О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Опанасенко Л. В. ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, визнання протиправним та скасування зняття з реєстрації місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

03.04.2023 року ОСОБА_4 , яка дії в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_6 , Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , визнання протиправним та скасування зняття з реєстрації місця проживання позивачів за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 перебуває у шлюбі з ОСОБА_8 , від цього шлюбу мають дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29.05.2008 року ОСОБА_8 було укладено договір купівлі - продажу, на підставі якого він придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною 300700,00 грн. Частину цієї суми складали особисті кошти покупця в розмірі 179 450,00 грн, а сума у розмірі 121250,00 грн - кредитні кошти.

З метою придбання вказаного житла ОСОБА_8 уклав з ПАТ «УкрСиббанк» договір споживчого кредиту №0 від 29.05.2008 року, за умовами якого отримав кредит у сумі 25 000,00 доларів США, що в еквіваленті на момент отримання кредиту складало 121 250,00 грн.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитом договором від 29.05.2008 року між ОСОБА_8 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки №0/3, за умовами якого предметом іпотеки є квартира адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана квартира була придбана ОСОБА_8 для проживання своєї сім`ї.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/485/16-ц від 26.04.2016 року за позовом АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_8 , з останнього на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором.

13.05.2016 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя у вказаній цивільній справі було видано виконавчий лист №334/485/16ц, який перебуває на примусовому виконанні у Дніпровському відділі Державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

16.01.2020 року Дніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Запоріжжя були проведені електронні торги з реалізації квартири за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами торгів вказана квартира була продана ОСОБА_6 за суму у розмірі 415 431,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.09.2022 року №334/3279/20 було відмовлено ОСОБА_6 у визнанні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування спірною квартирою ( рішення набрало законної сили 21.12.2022 року). Вказаним рішенням встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є фактично позбавлення її права на житло, тобто виселенням її без надання іншого жилого приміщення. Спірна квартира придбана частково за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного жилого приміщення, тому виселення з такої квартири без надання іншого житлового приміщення відповідачі не підлягають.

Вказаним рішенням, суди дійшли висновку, що ОСОБА_4 та її малолітній син ОСОБА_5 в силу положень ст. 109 ЖК України та ст. 40 Закону України «Про іпотеку», не можуть бути виселені з спірної квартири без надання іншого жилого приміщення, оскільки спірна квартира, яка була предметом іпотеки, була придбана лише частково за кредитні кошти.

Таким чином, на думку позивача, судами у вказаній справі фактично було підтверджено право ОСОБА_4 та її малолітнього сина щодо користування спірною квартирою, та відповідно відсутність підстав для позбавлення їх такого права.

Враховуючи, що у справі №334/3279/20 розглядався спір, пов`язаний з правом користування квартирою між тими самими сторонами, відповідно встановлені у вказаній справі обставини не підлягають повторному доказуванню при розгляді іншої справи, оскільки мають преюдиційний характер.

Незважаючи на вказане рішення суду, 06.02.2023 року ОСОБА_6 подав до відділу реєстрації фізичних осіб по Дніпровському району Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради зави про зняття з реєстрації місця проживання за адресою спірної квартири.

На підставі поданих документів Департаментои реєстраційних послуг Запорізької міської ради 06.02.2023 року позивачів було знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Після цього, 24.02.2023 року ОСОБА_6 було подано до суду позов про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення власника житла та осіб, які незаконно займають житлове приміщення, в якому він просить виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_8 зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення.

Право позивачів щодо користування спірною квартирою набуте у законний спосіб, на момент подання цього позову не є припиненим та відповідно підлягає захисту у визначений спосіб у разі його порушення чи невизнання.

Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в України» набрав чинності 01.12.2021 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1 вказаного закону дія цього закону не поширюється на відносини, пов`язані з виникненням, переходом та припиненням права власності на житло та права користування ним. Отже, реєстрація або зняття з реєстрації місця проживання (перебування) носить інформаційний характер та не є правовстановлюючим фактом, пов`язаним із правами на житлове приміщення.

Виходячи з положень Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), для зняття з реєстрації місця проживання осіб за заявою власника житла не вимагається подання документів, які б свідчили про припинення (втрату, позбавлення) права користування житлом такими зареєстрованими особами.

Таким чином, ОСОБА_6 скористався відсутністю вимог щодо надання документів, які б свідчили про припинення (втрату, позбавлення) позивачів права користування спірною квартирою. При цьому ОСОБА_6 було достовірно відомо рішення суду, яким фактично підтверджено право позивачів щодо користування квартирою та відмовлено у визнанні такими, що втратили таке право.

08.05.2023 року представником відповідача адвокатом Опанасенко Л. В. було подано відзив на позовну заяву, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач вказує, що позивачі обрали неналежний спосіб захисту. Відповідачу на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що встановлено неодноразово рішеннями судів. Але. судами не було встановлено право позивачів щодо довічного володіння і користування майном відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. У ОСОБА_6 , як нового власника квартири не виникло обов`язку щодо забезпечення позивачів таким правом, що виключає можливість застосування положень ст. 398 ЦК України. Позивачі не пов`язані з відповідачем родинними відносинами, не є членами його сім`ї, між ними не укладалася жодний договір найму чи тимчасового користування житлом. Право користування житлом виникає та існує лише за наявності права власності на житлове приміщення, із припиненням права власності на житло, втрачається і право користування ним. Відповідач не має обов`язку забезпечувати позивача та/або членів його родини житлом. При цьому позивачі продовжують безкоштовно проживати в житловому приміщенні відповідача та систематично не сплачують рахунки за послуги ЖКГ.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК особам, яких виселяють із житлового приміщення, що є предметом іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Наразі у провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває позов ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою та виселення. Поданий позивачем позов відповідач вважає способом затягування розгляду вказаного спору щодо їх виселення.

Відповідач звертає увагу, що в порушення умов іпотечного договору ОСОБА_8 здійснив реєстрацію своєї дружини та неповнолітнього сина під час підготовки до реалізації спірної квартири на прилюдних торгах, при цьому кредитний та іпотечний договір укладався зі згоди позивача.

За витребуваною державним виконавцем довідкою з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 15.10.2019 року ОСОБА_4 та її неповнолітній син не були зареєстровані у спірній квартирі, а містилася інформація про лише двох зареєстрованих осіб: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 13.12.2019 року на ДП «Сетам» було передано заявку на реалізацію спірної квартири з довідкою від 15.10.2019 року. Проте колишній власник квартири у порушення п. 2.4.6 договору іпотеки здійснив реєстрацію дружини та неповнолітнього сина.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/715/20 за позовом ОСОБА_8 про визнання недійним електронних торгів продажу квартири, визнання недійсним акту державного акту виконавця про реалізацію предмета іпотеки, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з електродних торгів та про скасування державної реєстрації права власності на квартиру встановлено, що до банківської установи про надання дозволу на реєстрацію осіб з членів родини ОСОБА_8 не звертався. Також вказаним рішенням встановлено, що у чоловіка позивачки наявне майно та житлове приміщення для проживання родини.

11.05.2023 року представником Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради було подано відзив на позовну заяву. 06.02.2023 року до відділу реєстрації фізичних осіб по Дніпровському району звернувся власник квартири за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , із заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_4 та її малолітньої дитини ОСОБА_5 . Разом з заявою було подано документ, що підтверджує право власності на вказану квартиру, а саме: свідоцтво про придбання майна на прилюдних торгах від 05.02.2020 року №329.

У зв`язку з цим, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про реалізацію публічних електронних послуг з реєстрації та декларування місця проживання в Україні» та ч. 5 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) спеціалістом відділу було знято з реєстрації місця проживання вказаних осіб, що відповідає вимогам діючого законодавства. Відповідачем не було допущено порушення законодавства, тому позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування зняття з реєстрації позивачів задоволенню не підлягають. У разі задоволення позовних вимог позивача в частині визнання права користування спірною квартирою, це є достатньою підставою для здійснення реєстрації позивачів за вказаною адресою.

16.05.2023 року позивачем було подано відповідь на відзив на позовну заяву. Позивач вказує, що вважає заявлені вимоги взаємопов`язаними, тому вони повинні розглядатися у порядку цивільного судочинства. Представник відповідача Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради у своєму відзиві вказує, що відповідачем не було порушено вимог закону, про що вказує також ОСОБА_6 у своєму відзиві. Позивач зазначає, що у позовній заяві не ставиться під сумнів дотримання відповідачем процедури зняття з реєстрації, оскільки жодних порушень Департаментом реєстраційних послуг допущено не було. Позивач не погоджується, що реєстрація позивачів у спірній квартирі відбулася незаконно. Позивач вказує, що відсутнє рішення суду про незаконність реєстрації місця проживання позивачів та позиції самого відповідача, який звертався до суду з позовом про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач просить звернути увагу, що спірна квартира є єдиним житлом для проживання сім`є ОСОБА_10 з моменту її покупки. Право користування спірною квартирою позивачами було набуто в силу положень ст. 150,156,64 ЖК України, ст. 383, 395, 396, 405 ЦК України.

23.05.2023 року представником відповідача ОСОБА_6 адвокатом Опанасенко Л. В. подано заперечення. Відповідач вказує, що жодних преюдиційних фактів рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя немає, оскільки 01.01.2023 року набув чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні, тому власнику житла не потрібно звертатися до суду із позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідач є власником спірної квартири, тому має повне право вимагати усунення порушень його права будь-яким шляхом. Наразі в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя розглядається спір між сторонами про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення ОСОБА_6 та виселення позивачів зі спірної квартири. Крім того, у чоловіка позивачки є інше житло для реєстрації та проживання його родини.

23.05.2023 року надійшли заперечення представника Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради. Відповідач звертає увагу, що позивачем не ставиться під сумнів дотримання Департаментом процедури зняття з реєстрації місця проживання, тому є не зрозумілим зміст позовних вимог до відповідача та підстави визнання таких дій протиправними. Представник відповідача вважає позовні вимоги до Департаменту необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 12.12.2023 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено ОСОБА_7 .

У судовому засіданні представник позивачів позов підтримав, просив задовольнитиу повному обсязі. Спірна квартира була придбана ОСОБА_8 , чоловіком позивача, частково за рахунок кредитних коштів, з метою проживання його родини. В порядку виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором державним виконавцем були проведені електроні торги з реалізації спірної квартири. 16.01.2020 року ОСОБА_6 набув право власності на спірну квартиру. Обмеження права власника, який набув житлове приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 109 ЖК України та ст. 40 Закону України «Про іпотеку» є передбачуваними. Рішенням суду було відмовлено ОСОБА_6 у визнанні позивачів такими, що втратили право користування спірною квартирою, тобто судами фактично було встановлено, що таке право позивачами не втрачено та є дійсним. 06.02.2023 року за заявою ОСОБА_6 позивачів було знято з реєстрації місця проживання у спірній квартирі та він звернувся до суду з позовом про вселення його та виселення позивачів з квартири. Згодом, у травні 2023 року ОСОБА_6 у позасудовому поряду отримав від ОСОБА_4 ключі від спірної квартири та вільний доступ до неї, здійснив врізання замків в одній з кімнат квартири, до якої з того моменту мав доступ лише він, ввіз до квартири свої особисті речі. У подальшому 29.07.2023 року ОСОБА_6 змінив замки та заблокував доступ ОСОБА_4 та її дитині до квартири. У зв`язку з цими обставинами ОСОБА_4 було подано заяву до ГУНП в Запорізькій області заяву про вчинення кримінального правопорушення (кримінальне провадження №0000402 від 31.07.2023 року). 03.11.2023 року ОСОБА_6 продав спірну квартиру ОСОБА_7 . Вказані обставини свідчать про наявність спору про право користування квартирою. Право позивачів на користування вказаною квартирою набуте у законний спосіб, на момент подання цього позову не є припиненим, підлягає захисту у визначений чинним законодавством спосіб. Відповідно до положень Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» не створює таких правових наслідків, як припинення (втрата, позбавлення) права користування житлом, та відповідно не може бути підставою для виселення знятої з реєстрації особи. Положення ст. 7 Закону України «Про свободу та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що зняття з місця реєстрації особи не за її особистою заявою здійснювалося лише на підставі відповідного рішення суду. Реєстрація місця проживання позивачів проводилася відповідно до норм Закону України «Про свободу та вільний вибір місця проживання в Україні», проте знято із зареєстрованого на підставі положень Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні». При цьому, Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» передбачено не зняття з реєстрації місця проживання ( що передбачено «Про свободу та вільний вибір місця проживання в Україні»), а зняття із зареєстрованого місця проживання. Таким чином Департамент реєстраційних послуг не мав законного права знімати позивачів із зареєстрованого місця проживання на підставі Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні». Поняття реєстрації місця проживання, яке існувало до прийняття вказаного закону було нерозривно пов`язаним з поняттям «житлові права», а тому до моменту визнання позивачів такими, що втратили право користування квартирою, зняття їх з реєстрації (без їх заяви) є незаконними.

Представник відповідача ОСОБА_6 проти задоволення позову заперечував. Право власності є непорушним, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. ОСОБА_8 у порушення умов іпотечного договору здійснив реєстрацію позивачів у спірній квартирі під час підготовки до реалізації квартири на прилюдних торгах. Родина позивачів має житло для свого проживання: ОСОБА_11 належить 38/100 часток житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 належить 1/6 частина будинку у м. Новопетрівка запорізького району. Крім того, відповідно до постанови від 26.10.2020 року про арешт майна боржника ОСОБА_4 (солідарний боржник) по ВП НОМЕР_3 адреса її проживання, встановлена виконавцем: АДРЕСА_3 . Слід також, враховувати, що діти набувають право користування житлом лише в разі набуття такого права батьками. Відповідно у разі втрати батьками права правові наслідки поширюються і на неповнолітніх дітей. ОСОБА_6 правомірно набуто право власності на спірну квартиру. Відповідачем пропонувалося позивачці вирішити питання мирним шляхом через укладання відповідного договору оренди спірної квартири. Проте саме позивачка почала змінювати замки у квартирі, залишивши частину своїх речей виїхала з квартири самостійно. Позивач є солідарним боржником за кредитним договором, вона надавала згоду на передачу спірної квартири в іпотеку. ОСОБА_8 без згоди банку зареєстрував у квартирі дружину та сина. Тому на момент проведення торгів ОСОБА_6 не було відомо про реєстрацію позивачів у спірній квартирі.

Представник Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради проти позову заперечувала. Представник відповідача вказує, що не було допущено порушень закону при знятті з реєстрації позивачів. Визнання права користування позивачів на спірну квартиру є підставою для реєстрації місця проживання у вказаній квартирі, а не визнання дій відповідача протиправними.

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, подав 23.01.2024 року клопотання про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Вказує, що з 3.11.2023 року він є власником спірної квартири. На момент укладення договору купівлі - продажу арешти (заборони) на житлове приміщення накладені не були, зареєстровані особи відсутні, борги за комунальні послуги повністю сплачені попереднім власником, майно інших осіб у квартирі відсутнє. Позивачі не є членами його родини, договору щодо оренди квартири ним не укладалися. За таких обставин, відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно копії свідоцтва про шлюб позивач уклала 11.06.1999 року шлюб з ОСОБА_8 .. Від шлюбу в них народився син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29.05.2008 року ОСОБА_8 придбав квартиру АДРЕСА_4 , що підтверджується копією договору купівлі - продажу. Відповідно до п. 6 вказаного договору сторони підтверджують, що чоловік (дружина) кожної сторони згоден з укладанням договору. Вартість вказаної квартири склала 300700,00 грн (п. 3 договору купівлі - продажу).

29.05.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_8 було укладено договір іпотеки №/3. Договір укладено з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29.05.2008 року між іпотекодавцем та іпотекодержателем. Відповідно до п. 1.1 договору, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 2.4.6 договору іпотекодержатель зобов`язаний не надавати дозвіл на реєстрацію в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя.

Відповідно до копії заяви ОСОБА_4 начальнику ЗВ АКІБ «УкрСиббанк» від 29.05.2008 року вона надає згоду на отримання її чоловіком ОСОБА_8 кредиту в розмірі 25 000,00 доларів США строком на 360 місяців під 14 відсотків річних та передачу у заставу придбаної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії заяви ОСОБА_4 до приватного нотаріуса від 29.05.2008 року вона надає згоду її чоловіку на купівлю та передачу в іпотеку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно копії свідоцтва від 05.02.2020 року, ОСОБА_6 на праві власності належить майно: квартира АДРЕСА_4 . Право власності на квартиру, що відчужувалася на прилюдних торгах, підтверджено договором купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Буцигіною Л. О.

Постановою Запорізького апеляційного суду №334/715/20 від 27.07.2021 року було залишено без змін рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до Дніпровського відділу виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ДП «Сетам», ОСОБА_6 , третя особа: АТ «УкрСиббанк» про визнання електронних торгів з продажу квартири, оформлених протоколом проведення електронних торгів, визнання недійсним акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з електронних торгів та про скасування державної реєстрації на квартиру. Постановою Верховного суду від 08.12.2021 року касаційну скаргу ОСОБА_8 залишено без задоволення.

Постановою Запорізького апеляційного суду №334/815/21 від 04.04.2023 року було залишено без змін рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Дніпровського відділу виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ДП «Сетам», ОСОБА_6 , третя особа: АТ «УкрСиббанк» про визнання електронних торгів з продажу квартири, оформлених протоколом проведення електронних торгів, визнання недійсним акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з електронних торгів та про скасування державної реєстрації на квартиру. Постановою Верховного суду від 30.11.2023 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Вказаними рішеннями судів встановлено, що державний виконавець перед реалізацією спірної квартири, що належала боржнику ОСОБА_8 , перевіряла інформацію про зареєстрованих осіб у спірній квартирі, та відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг 01-17/02/5892 від 15.10.2019, у квартирі зареєстровані ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також, 01.11.2019 року коли державним виконавцем Савенко І.А. винесена постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою було описано та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_4 , малолітня дитина ОСОБА_5 не був зареєстрований в даній квартирі. Одразу після вжиття державним виконавцем заходів щодо опису та арешту майна, ОСОБА_8 04.11.2019 року здійснив реєстрацію малолітньої дитини ОСОБА_5 в спірній квартирі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/3279/20 від 06.09.2022 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по дніпровському району, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Постановою Запорізького апеляційного суду від 21.12.2022 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.09.2022 року залишено без змін.

Позивач вважає, що фактично вказаним рішенням підтверджено право ОСОБА_4 та її малолітньої дитини користуватися спірною квартирою, вказуючи на положення ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрала законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Позивачем було зроблено помилкові висновки щодо встановлення (підтвердження) рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/3279/20 від 06.09.2022 року права користування ОСОБА_4 та її малолітнього сина спірною квартирою. Надана у рішенні суду правова оцінка того факту, що спірна квартира придбана частково за кредитні кошти, та висновки щодо неможливості виселення особи без надання іншого житлового приміщення, не має преюдиційного характеру, жодним чином не звільняє позивачів від обов`язку доведення права користування спірною квартирою.

24.02.2023 року ОСОБА_6 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення власника житла та виселення осіб, які незаконно займають житлове приміщення. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2023 року було відкрито провадження за вказаним позовом.

Згідно копії повідомлення №36-4/04-25 від 06.02.2023 року відділу реєстрації фізичних осіб по Дніпровському району Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради позивача повідомлено про зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 за заявою власника житла ОСОБА_6 згідно з п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні.

Аналогічне повідомлення №36-4/04-25-1 від 06.02.2023 року відділу реєстрації фізичних осіб по Дніпровському району Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради позивач отримала щодо малолітнього ОСОБА_5 .

30.07.2023 року ОСОБА_4 звернулася до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області з заявою про вчинення кримінального правопорушення: протиправних дій ОСОБА_6 , незаконне виселення заявниці та її сина з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яке відбулося 29.07.2023 року, що підтверджується копією заяви ОСОБА_4 , копією талону - повідомлення єдиного обліку №16901, витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000402 від 31.07.2023 року.

Копії відповідей КП «Центр первинно медико - санітарної допомоги №9», НКП «Пологовий будинок №4», Запорізької спеціалізованої школи №100, ДНЗ №101 «Софія», Запорізьким навчально - виховним комплексом №109 суд вважає неналежними доказами, оскільки вказані докази жодним чином не підтверджують право користування позивачів спірною квартирою, а тому відповідно не містять інформації про предмет спору.

Інформація з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо наявності у ОСОБА_8 (чоловіка позивачки) та ОСОБА_11 ( повнолітній син позивачки) на праві власності частки у житловому будинку, жодним чином не підтверджує право користування спірною квартирою позивачами, тому також є неналежними доказами.

Згідно інформації з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_7 є власником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі - продажу від 03.11.2023 року.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України).

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника (ст. 346 ЦК України).

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України).

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та її малолітній син є членами сім`ї колишнього власника спірної квартири - ОСОБА_8 , який придбав її частково за рахунок кредитних коштів банку.

В процесі примусового виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, державним виконавцем було проведено реалізацію спірної квартири шляхом проведення електронних торгів.

Державний виконавець перед реалізацією спірної квартири, що належала боржнику ОСОБА_8 , перевіряла інформацію про зареєстрованих осіб у спірній квартирі та отримала інформацію щодо зареєстрованих осіб - ОСОБА_8 та ОСОБА_9

01.11.2019 року державним виконавцем Савенко І.А. винесена постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою було описано та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_4 .

04.11.2019 року ОСОБА_8 здійснив реєстрацію дружини ОСОБА_4 та малолітньої дитини ОСОБА_5 в спірній квартирі, порушивши вимоги іпотечного договору в частині погодження з банком.

Таким чином, приймаючи участь у електронних торгах щодо спірної квартири ОСОБА_6 не знав та не міг знати про існування про обтяження квартири у вигляді проживання у ній її власника разом із членами сім`ї, серед яких є неповнолітня дитина.

В подальшому як ОСОБА_8 , так і сама позивачка зверталися до суду з ідентичними позовами до Дніпровського відділу виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ДП «Сетам», ОСОБА_6 , третя особа: АТ «УкрСиббанк» про визнання електронних торгів з продажу квартири, оформлених протоколом проведення електронних торгів, визнання недійсним акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з електронних торгів та про скасування державної реєстрації на квартиру, у задоволенні яких було відмовлено.

У свою чергу, новий власник спірної квартири не маючи можливості фактично користуватися своїм майном, звернувся за захистом своїх прав шляхом визнання позивачів такими, що втратили право користування спірною квартирою. У задоволені вказаних вимог ОСОБА_6 було відмовлено.

З 01.12.2021 року набув чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в України».

Відповідно до ст. 18 вказаного закону зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється:

1) за заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), поданою у паперовій формі такою особою, її законним представником або представником;

2) за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в України» місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до набрання чинності цим Законом, не підлягає повторній реєстрації (декларуванню).

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в України» місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до дня набрання чинності цим Законом, обліковується в реєстрі територіальної громади, знімається з реєстрації/скасовується у порядку, встановленому для зняття/скасування зняття з реєстрації місця проживання, визначеного цим Законом.

Також слід зауважити, що положення ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» втратили чинність за набуттям чинності Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в України».

Таким чином, з набуттям чинності Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в України» не існує іншого порядку зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), крім передбаченого вказаним законом.

Тому твердження позивачів, що їх місце проживання було зареєстровано відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», тому скасування реєстрації повинно відбувати у відповідності до нього суперечить закону та є помилковим.

Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради 06.02.2023 року за заявою власника ОСОБА_6 було здійснено зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 позивача та її малолітнього сина.

Судом не становлено жодних порушень закону з боку Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, які могли бути підставою для визнання протиправним та скасування зняття з реєстрації місця проживання позивачів. Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в України» не поширюється на відносини, пов`язані з виникненням, переходом та припиненням права власності на житло та права користування житлом.

З метою захисту своїх прав ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про вселення у спірну квартиру та виселення з неї ОСОБА_4 та її малолітнього сина. Під час судового розгляду вказаної цивільної справи ОСОБА_4 у травні 2023 року добровільно надала ключі від спірної квартири та ОСОБА_6 вселився в одну з кімнат спірної квартири.

Судом встановлено, що з 29.07.2023 року по теперішній час ОСОБА_4 та її малолітній син у спірній квартирі не проживають. Позивач вказує, що ОСОБА_6 незаконно у позасудовий спосіб шляхом заміни замків у квартирі виселив її з дитиною зі спірного житла. Відповідач у свою чергу вказує, що фактично позивач з дитиною добровільно залишили спірну квартиру, залишивши деякі зібрані речі в одній з кімнат.

03.11.2023 року ОСОБА_7 набув право власності на спірну квартиру шляхом укладання договору купівлі - продажу з ОСОБА_6 .. З моменту переходу права власності на спірну квартиру до ОСОБА_7 , на думку суду, відповідач ОСОБА_6 не є належним позивачем у справі, оскільки позовна вимога про визнання права користування спірною квартирою нерозривно пов`язана з житловим приміщенням, а не з особою колишнього власника.

Обґрунтовуючи своє право користування житловим приміщенням позивач вказує на положення ч. 1, 2 ст. 109 ЖК України, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) зазначено, що: статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.Разом із тим Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах права позивачки, як власниці житлового будинку, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд враховує, що на теперішній час власником спірної квартири є ОСОБА_7 , який придбав її за договором купівлі - продажу у ОСОБА_6 . На момент укладення вказаного договору ОСОБА_4 та її малолітня дитина фактично не проживали у спірній квартирі, в ній були відсутні їх речі; жодна особа не була зареєстрована у ній.

Слід зауважити, що суд не надає оцінку подіям, які мали місце 29.07.2023 року, а лише встановлює обставини щодо фактичного не проживання позивачів у спірній квартирі.

Порушення гарантій особи при її виселенні з житлового приміщення, передбачені законом, не є підставою для визнання за нею права користування житлом, яке належить на праві власності іншій особі, яка не має жодного відношення до виселення позивачів та прав позивачів не порушував. На думку суду, це є непропорціним втручанням у право власності ОСОБА_7 та надмірним тягарем, який не може бути покладений на нового власника спірної квартири.

На думку суду, позивачами обрано не вірний спосіб захисту своїх прав, оскільки положення ст. 109 ЖК України не дають позивачам безстрокового права користування чужим майном, а лише встановлюють гарантії забезпечення прав особи при її виселенні. У разі, якщо на думку позивачів, при їх виселенні зі спірної квартири були порушені їх права, то вони мають право звернутися до суду з відповідним позовом до особи, яка їх порушила.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, визнання протиправним та скасування зняття з реєстрації місця проживання - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Проголошення повного тексту рішення 02.02.2024 року о 14 год. 00 хв.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ;

Відповідач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ;

Відповідач: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, , юридична адреса: м. Запоріжжя, вул. Жуковського, буд. 36.

Суддя: Філіпова І. М.