Справа № 202/438/24
№ 2-о/183/142/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2024 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Аніськової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Індустріальний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу,-

в с т а н о в и в:

У січні 202 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій з урахуванням уточнень, просить встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , без реєстрації шлюбу з 04 вересня 2020 року по 07 жовтня 2023 року.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 зазначає, що з 04 вересня 2020 року по 07 жовтня 2023 року вона проживала з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Підчас сімейного життя вони вели спільне господарство та побут за адресою: АДРЕСА_1 , мали спільний бюджет та разом виховували дитину заявниці від першого шлюбу.

З початку вересня 2023 року ОСОБА_2 проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 .

Однак, ОСОБА_2 зник безвісті 07.10.2023 року при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України під час агресії російської федерації, в районі населеного пункту Макіївка Сватівського району Луганської області, про що на її ім`я прийшло Сповіщення від 16 листопада 2023 року за № 285.

За заявою ОСОБА_3 було відкрите кримінальне провадження за № 0001536 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

На запит ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 щодо надання грошового забезпечення зниклого безвісти старшого солдата ОСОБА_2 , заявниці було відмовлено, оскільки виплата грошового забезпечення виплачується родичам першої, другої та третьої черги.

Задля отримання грошової допомоги заявниця просить встановити факт її проживання однією сім`єю зі зниклим безвісти ОСОБА_2 .

Рух по справі.

Ухвалою судді Індустріального суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2024 року цивільну справу за заявою ОСОБА_4 було направлено за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с. 31)

Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сороки О.В. від 12 березня 2024 року заява ОСОБА_5 , - залишена без руху (а.с. 38).

Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сороки О.В. від 08 квітня 2024 року відкрите провадження по справі за уточненої заявою ОСОБА_6 (а.с. 70).

Позиція сторін.

Позивачка в судовому засіданні заяву підтримала, надала детальні пояснення щодо обставини спільного проживання з ОСОБА_2 , однією сім`єю. Наполягала на тому, що у зниклого безвісти ОСОБА_2 відсутні родичі першої, другої та третьої черги, вона являється єдиною близькою особою ОСОБА_2 , має намір прийняти на себе всі права та обов`язки потерпілої у кримінальному провадженні, що порушене за її заявою, та вживати всіх заходів для встановлення всіх обставини зникнення ОСОБА_2 при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України під час агресії російської федерації, в районі населеного пункту Макіївка Сватівського району Луганської області. При цьому заявниця пояснила, що вживала всіх заходів задля встановлення родичів найближчої черги зниклого безвісти ОСОБА_2 . Так, її відомо, що ОСОБА_2 до 2012 року перебував у шлюбі з жінкою, яка мала власних дітей, він не являється біологічним батьком цих дітей, батьків у нього не було, про наявність рідних братів чи сестер нічого не відомо, тому навіть відсутні особи для відібрання біологічного матеріалу для встановлення кровного споріднення. Також заявниця пояснила, що познайомилася з ОСОБА_2 через соціальні мережі в той час, коли вона ще проживала в м. Слов`янську. Вперше ОСОБА_2 приїхав до неї в м. Слов`янськ 04.09.2020 року, у неї зберігся навіть посадковий квиток на його ім`я на відповідний потяг, і саме з того часу вони стали проживати однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрацію шлюбу. В м.Дніпро вона разом з ОСОБА_2 та своєю дитиною переїхали з початком повномасштабного вторгнення рф, винаймали житло за адресою: АДРЕСА_1 , однак як внутрішньо-переміщена особа вона зареєстрована в АДРЕСА_2 .

Представник Міністерства Оброни України просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4 , надавши письмові пояснення, посилаючись на те, що існує спір у сфері публічно-правових відносин, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того, представник заінтересованої особи звернув увагу на наявність в матеріалах справи доказів, які свідчать про різні м`ясця реєстрації та місця фактичного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , заявниця не зазначила військкомат, який призвав ОСОБА_2 на службу та наявність інших членів сім`ї, які можуть бути заінтересованими особами.

Представник Індустріального відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність (а.с. 87).

Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступних висновків.

Суду надано копію сповіщення № 285, надіслане 17.11.2023 року за вихідним № 5714 на адресу ОСОБА_1 , зареєстрованої в с.Шестиринці, Звенигородського району, Черкасьвої області, у відповідності до якого ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомляє заявницю про те, що її чоловік ОСОБА_2 , зник безвісти 07.10.2023 року при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України під час агресії російської федерації, в районі населеного пункту Макіївка Сватівського району Луганської області (а.с. 15).

17.11.2023 року за заявою ОСОБА_1 Відділенням поліції № 1 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області внесені відомості до ЄРДР за № 0001536 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України (а.с. 16).

На запит ОСОБА_1 , військова частина НОМЕР_1 відмовила заявниці у виплаті грошового забезпечення (а.с. 17).

Факт спільного проживання Факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, за місцем фактичного проживання АДРЕСА_1 підтвердили свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права, а саме.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із ч. 2 ст. 3 СК України сім`єю є особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Для визнання осіб сім`єю необхідна одночасна наявність всіх цих ознак.

Статтею 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п.3 Розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

Згідно п.7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Детальний аналіз доказів, досліджених безпосередньо в судовому засіданні, з урахуванням чітких та послідовних пояснень заявниці, яка не перебуває у будь-якому іншому шлюбі, доводить суду той факт, що ОСОБА_9 на час безвісного зникнення ОСОБА_2 , тобто станом на 07.10.2023 року, постійно та безперервно проживала однією сім`єю з останнім, без реєстрації шлюбу.

При цьому, вимоги заявниці підтверджуються належними, допустимими та достовірними доказами, доданими до заяви та підтверджують обставини, на які посилається ОСОБА_1 , у суду не виникає сумніву, що початком спільного проживання однією сім`єю можливо відраховувати дату саме 04.09.2020 року.

Оцінюючи позицію Міністерства Оброни України щодо юрисдикції цього спору, суд звертає увагу на наступне.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту родинних відносин між фізичними особами, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.

Такі висновки про застосування норм права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23). Ці висновки є релевантними для застосування у цій справі.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також звернула увагу на таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Аналогічне правило закріплено в частині четвертій статті 172 КАС України про те, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, не можуть бути поєднаними в одному провадженні вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, та оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки ці вимоги підсудні судам різних юрисдикцій.

Разом із тим 30 січня 2020 року Велика Палата Верховного Суду розглянула справу № 287/167/18-ц за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Ємільчинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якій заявник просив суд установити факт, що у списку евакуйованих громадян Чорнобильського району Київської області було допущено описку щодо дати народження ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ОСОБА_3 , який під порядковим № 69 значиться як ОСОБА_3 , 1952 року народження.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) виснувала, що встановлення юридичного факту, який пов`язаний із вирішенням спору із суб`єктом владних повноважень щодо права на отримання пенсії, відповідно до частини другої, пункту 3 частини шостої статті 12, пункту 2 частини першої статті 263 КАС України має розглядатися в спрощеному позовному провадженні як справа незначної складності за правилами адміністративного судочинства.

Верховний Суд у постанові від 22 березня 2023 року, застосувавши наведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), виснував про те, що оскільки вимоги заявниці пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, то відповідно за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у згаданій вище релевантній постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) визнала помилковими такі висновки, оскільки вказаний підхід до визначення юрисдикції справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, не узгоджується із завданням і метою адміністративного судочинства, визначеними статтею 2 КАС України.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що є неефективним підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, залежно від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

Тому Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) та у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення щодо фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зазначено, що за відсутності спору з приводу законності відмови у призначенні та виплаті заявнику одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця суд повинен розглянути заяву про встановлення юридичного факту віднесення заявника до кола членів сім`ї загиблого військовослужбовця за правилами цивільного судочинства в окремому провадженні. Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що чинне на момент розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій законодавство не передбачало іншого порядку підтвердження цього факту; його встановлення не пов`язувалося з вирішенням спору, а було необхідним для подальшого подання заявником з метою призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця-племінника документа, що засвідчував би наявність сімейних відносин між заявником і племінником станом на день загибелі останнього. З огляду на викладене доводи Міністерства оборони України щодо наявності в цій справі спору про право та необхідності її розгляду за правилами адміністративного судочинства було визнано необґрунтованими. Більш того, Велика Палата Верховного Суду погодилася з судом апеляційної інстанції, який застосував частину другу статті 256 ЦПК України у відповідній редакції та відхилив довід Міноборони України про те, що оскільки можливість визнання членом сім`ї військовослужбовця не передбачена у частині першій статті 256 ЦПК України, суд першої інстанції не мав права встановлювати юридичний факт проживання заявника з його племінником однією сім`єю. Визначений у частині першій статті 256 ЦПК України перелік фактів, які могли встановлюватися судом, не був вичерпним.

У дані справі заявниця не оскаржує відмову у виплаті грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_2 , а лише доводить той факт, що вона являється єдиною особою, з якою зниклий безвісти проживав однією сім`єю, як чоловік та дружина, батьків, дітей та інших осіб, які б мали право на утримання також не мав, а тому цей спір належить вирішувати виключно в порядку окремого провадження, визначеного ч.1 ст. 315 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 5-8, 10-11, 27, 31, 57-61, 88, 212-215, 265, 315 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Індустріальний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП невідомий), з 04 вересня 2020 року 07 жовтня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Сорока