Справа № 348/1589/24
Провадження № 22-ц/4808/1620/24
Головуючий у 1 інстанції Солодовніков Р. С.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на заочне рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2024 року під головуванням судді Солодовнікова Р.С., у м. Надвірна у справі за позовом ТзОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

ТзОВ «Юніт Капітал» у липні 2024 року звернулося до суду з позовною вимогою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №891265871 від 22.12.2012 у розмірі 23 288, 65 грн, судового збору в розмірі 2 422, 40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 22.12.2021 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою укладено кредитний договір №891265871 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідачка підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV5ЕР27. Зокрема, 22.12.2021 о 18:59:05 год відповідачка ввела ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснула кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. Відповідно до п.4.4 кредитного договору, визначається, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису, позичальник використовує як електронний підпис одноразовий ідентифікатор, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже заповненням анкети-заяви позичальниця підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відразу після вчинених дій відповідачки, 22.12.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 15 100 грн на її банківську карту № НОМЕР_1 що, в свою чергу, є доказом того, що відповідачка прийняла пропозицію кредитодавця - ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі.

Між первісним кредитором та ТзОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018 було укладено договір факторингу №28/1118-01 строк дії якого закінчується 28.11.2019. ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» 28.11.2019 уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» 31.12.2020 уклали додаткову угоду №26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31.12.2021. Сторони договору факторингу 31.12.2021 уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимог №175 від 05.05.2022 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТзОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідачки на загальну суму 22 707,80 грн.

Таким чином відступлення прав вимоги до відповідачки на користь ТзОВ «Таліон Плюс» відбулося відповідно до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього). Розрахунок заборгованості, підготовлений ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором № 891265871 від 22.12.2021 на момент його відступлення, наведено у додатку до позовної заяви.

Між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 30.10.2023 укладено договір факторингу № 30/1023-01. Предметом даного договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому у відповідному додатку договору (п.4.1.). Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №1 від 30.10.2023 до договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 від ТзОВ «Таліон Плюс» до ТзОВ «ФК«Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 23 288, 65 грн.

ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач 14.06.2024 уклали договір факторингу № 14/06/24 відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором. За цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, витяг долучено до позову. Відповідно до п.1.2. перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 14/06/24 від 14.06.2024 від ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 23 288,65 грн.

ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач не здійснювали нарахувань за кредитним договором. Позивач просив стягнути з відповідачки на користь ТзОВ "Юніт Капітал" заборгованість за кредитним договором №891265871 від 22.12.2021 в розмірі 23 288,65 грн та витрати за правничу правову допомогу в розмірі 5 000 гривень.

Заочним рішенням від 22.10.2024 позов задоволено частково: стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 13 971, 70 грн, 1 453, 29 грн судового збору та 2 999, 68 грн витрат на правничу допомогу, в решті вимог відмовлено за недоведеністю.

Представник ТзОВ «Юніт Капітал» Тарасенко А.І. подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду. Вважає, що рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи, а тому є таким, що підлягає скасуванню.

Апелянт вказав, що судом встановлено факт укладення відповідачкою кредитного договору з ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», отримання грошових коштів у визначеному розмірі та факт їх неповернення, а також факт переходу права вимоги за кредитним договором до позивача згідно з договорами факторингу.

Зазначив, що подані розрахунки заборгованості є належними, повними та вичерпними доказами, оскільки вони охоплюють всі необхідні обчислення сум, які стягуються та містять таблиці з даними та обчисленнями, з яких можна зрозуміти яким чином отримано суму стягнення відповідно до вимог ст.12, 81 ЦПК України.

Суд першої інстанції помилково встановив, що сума боргу належно не підтверджена. Розрахунки заборгованості, надані попередніми кредиторами в сукупності з платіжним дорученням й довідка про перерахування коштів, видана ПАТ КБ «ПриватБанк» є баззаперечними доказами факту заборгованості, а отже позовні вимоги доведені позивачем в повній мірі.

Просив скасувати рішення в частині незадоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками і постановити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у розмірі 23 288, 65 грн, а також стягнути з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 056 грн.

Відповідачка правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку провідмову в задоволенні апеляційної скарги, враховуючи таке.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка отримала кредитні кошти в розмірі 15 100 грн відповідно до умов договору строком на 30 днів зі сплатою відсотків в розмірі 0,49 % від суми кредиту за кожний день користування ними. Сума відсотків за вказаним договором в період 22.12.2021 по 21.01.2022 року становить 2 219,70 грн, які відповідачкою відповідно до графіку платежів сплачені 23.01.2022. Тому суд прийшов висновку, що вимога позивача про стягнення 8 584, 39 грн заборгованості по несплачених відсотках, які нараховано поза встановленим договором строком, є недоведеною.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до статтей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі 310/11534/13-ц, від 04.червня 2013 року по справі 916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі 536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі 522/1528/15-ц.

Таким чином, позикодавець відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Як встановлено судом 22 грудня 2021 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 891265871 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого

кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 15 100 грн. зі строком повернення до 21.01.2022 року (а.с.13-16).

Відповідачка підписала Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV5EP27. Встановлено, що 22.12.2021 о 18:59:05 год відповідачка ввела ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-елекомунікаційної системи та натиснула кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору ( а.с. 17).

Відповідно до платіжного доручення №6f61cf72-fb39-4f75-bbd1-2587c006de0f від 22.12.2021 ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 15 100 грн відповідачці на банківську карту № 4731-21XX-XXXX-0142 (а.с. 19).

Відповідно до розрахунку заборгованість по договору №891265871 від 22.12.2021 року у відповідачки існує заборгованість у розмірі 23 288,65 грн., яка складається: 14 704,26 грн. заборгованість по тілу кредиту; 8 584,39 грн.- заборгованість відсоткам за користування кредитом, (а.с. 38-39). Також відповідно до вказаного розрахунку відсотки за вказаним договором в період 22.12.2021 по 21.01.2022 року становлять 2 219,70 грн. Відповідно до графіку платежів сума нарахованих процентів за період 22.12.2021 по 21.01.2022 року становить 2 219,70 грн, яка відповідачкою сплачена 23.01.2022 (а.с. 38 зворотній бік).

Місцевий суд дійшов правильного висновку, що за договором кредитної лінії №891265871 від 22.12.2021 року сума нарахованих процентів за період з 22.12.2021 по 21.01.2022 року відповідачкою сплачена повністю, а решта суми за відсотками за несплачені кредитні кошти нарахована після спливу визначених договором строку кредитування і у цій частині суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували протилежне.

Доводи апелянта про наявність підстав для нарахування відсотків на період з 23.01.2022 спростовуються умовами п.1.7. договору. Апелянтом не доведено факт продовження строку дії кредитного договору відповідно до його умов, які викладені у пункті 1.8 кредитного договору, а саме здійснення оплати всіх фактично нарахованих процентів в період з 22.12.2021 до 21.01.2022 та активування в Особистому кабінеті функції продовження строку Дисконтного періоду, тому вимоги про стягнення процентів за період з 24.01.2022 до 05.05.2022, нарахованих поза строками дії кредитного договору, задоволенню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог.

Також колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне вказати, що в спірному випадку право вимоги від первісного кредитора ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до нових кредиторів, починаючи ще з 28 листопада 2018 року, а сам договір кредитної лінії №891265871 укладено 22 грудня 2021 року. Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами такого договору

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що рішення, яке оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках - судом першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 і 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта. Відсутні підстави для збільшення розміру витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на заочне рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2024 року залишити без задоволення.

Заочне рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Повний текст постанови складено 27 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин