Справа №:755/2374/24
Провадження №: 2/755/2583/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2024 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді - САВЛУК Т.В.,

при секретарі Бурячек О. В.,

учасники цивільного процесу:

позивача - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Бойкініч Р.С.,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Тонконог В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звільнення від сплати аліментів на утримання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, присуджених за судовим наказом Обухівського районного суду Київської області від 08 листопада 2022 року.

22 лютого 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання малолітньої дитини та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Положеннями статті 174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

14 травня 2024 року (вх. № 27354) до суду надійшов відзив на позов, поданий відповідачем ОСОБА_2 , з викладенням своєї позиції щодо підстав для відмови у задоволення позову, долучивши докази направлення іншому учаснику цивільного процесу.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 червня 2024 року заяву про виклик свідків, подану до суду представником позивача - адвокатом Бойкініч Р.С., дата реєстрації 22 березня 2024 року (вx. № 16750) - залишено без розгляду; заяву про виклик в судове засідання малолітньої дитини, подану до суду представником позивача - адвокатом Бойкініч Р.С., дата реєстрації 22 березня 2024 року (вx. № 16753) - залишено без задоволення.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 червня 2024 року заяву про уточнення позовних вимог, яку подано до суду представником позивача - адвокатом Бойкініч Р.С., дата реєстрації 18 травня 2024 року (вx. № 30195) - залишено без задоволення.

Позивач ОСОБА_5 та представник позивача - адвокат Бойкініч Р.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та на підставі доказів долучених до позову, додатково пояснили, що 09 квітня 2010 року сторони зареєстрували шлюб, під час перебування у шлюбі у подружжя народилась дитина - син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року шлюб між ними розірвано. На підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 січня 2023 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання сина - ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу). але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 жовтня 2022 року до досягнення дитиною повноліття. У свою чергу, 08 листопада 2022 року Обухівським районним судом Київської області винесено судовий наказ та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 жовтня 2022 року до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, син постійно проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, у свою чергу, відповідач у добровільному порядку не бере участі в утриманні дитини. З урахуванням зазначеного, просили звільнити позивача від сплати аліментів на утримання дитини - сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються з неї на підставі судового наказу, виданого Обухівським районним судом Київської області 08 листопада 2022 року.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача - адвокат Тонконог В.В. у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов, додатково зазначили, що вимога позивача про звільнення від сплати аліментів не обґрунтована, позивачем не надано докази про утримання дитини, розмір витрат на малолітнього сина. Так, дитина ОСОБА_2 проживає разом з обома батьками за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач бере участь у матеріальному забезпеченні свого неповнолітнього сина, а саме: купує продукти харчування, товари першої необхідності. До того ж відповідач піддавався домашньому насильству психологічного характеру зі сторони позивача у присутності дитини, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, надавши оцінку наведеним сторонами доводам та запереченням щодо предмету спору, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що з 09 квітня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 18 травня 2010 року.

На підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київської області 09 квітня 2010 року (актовий запис № 52), розірвано.

08 листопада 2022 року Обухівським районним судом Київської області видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2022 року та до повноліття дитини.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18 січня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 26 жовтня 2022 року до досягнення дитиною повноліття.

Актом № 142 від 29 листопада 2023 року, складеним головним спеціалістом відділу соціально-правового захисту дітей Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської РДА у м. Києві Дяченко С.О., підтверджується, що сторони проживають в одній квартирі АДРЕСА_2 .

Зі змісту висновку психолога № Ф-271123 від 27 листопада 2023 року вбачається, що дитина ОСОБА_6 повідомив, що вони проживають в одній квартирі з татом ОСОБА_7 , мамою ОСОБА_8 та бабусею - матір`ю батька. Імені бабусі не знає, оскільки вони не спілкуються, не розмовляють. Зі слів дитини, раніше він мав свою кімнату, в якій зараз проживає батько зі своєю матір`ю, а сам ОСОБА_6 проживає у кімнаті разом з матір`ю ОСОБА_8 .

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями частин 1, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання сина, то кошти на його утримання (аліменти) присуджує суд.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами частини другої статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Процесуальними нормами ч. 4 ст. 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Захист же цивільних прав, які випливають із сімейних правовідносин, передбачений спеціальним законом - Сімейним кодексом України.

Відповідно до статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Київського апеляційного суду від 26 березня 2024 року, яка набрала законної сили, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 січня 2023 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження наявності обставин, які б унеможливлювали сплату відповідачем ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, оскільки відповідач у передбаченому статтями 12, 81 ЦПК України порядку не надав доказів щодо незадовільного матеріального становища, стану здоров`я, непрацездатності, утримання інших осіб.

Апеляційний суд зазначив, що посилання відповідача на те, що він витрачає грошові кошти на утримання дитини, що підтверджується квитанціями та виписками з банківської картки, не є тими обставинами, що враховується при визначенні розміру аліментів. Водночас сторонами у справі не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності будь-яких, передбачених ч. 1 ст. 181 СК України домовленостей, якщо такі мали місце, між ними щодо способів виконання батьками обов`язку утримувати дітей. Крім того, посилання відповідача на те, що дитина не перебуває на утриманні матері ОСОБА_1 , а проживає разом з батьками, де саме він, як батько, приймає участь в утриманні сина, а позивачем вчиняється домашнє насильство, за що остання була притягнута до адміністративної відповідальності, що доводить безпідставність рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина, є такими, що не впливають на вирішення питання про стягнення аліментів на утримання дитини. Поряд з цим, видача судом у 2022 році судового наказу за заявою батька не є тією обставиною, яка перешкоджає матері, з якою проживає дитина та знаходиться на її утриманні, на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина.

Відтак, зазначені обставини встановлені постановою Київського апеляційного суду від 26 березня 2024 року, а тому такі обставини не підлягають доказуванню.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.

Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22).

Оцінивши наведенні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що сам факт проживання неповнолітньої дитини із платником аліментів є тією достатньою обставиною, що зумовлює правові наслідки у вигляді припинення стягнення аліментів із такого платника, тому позивачем правомірно пред`явлені вимоги до відповідача з приводу звільнення її від сплати аліментів.

Враховуючи встановлені обставини, що означає зміну сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, та враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню з часу звернення її з позовною заявою до Обухівського районного суду Київської області, тобто з 26 жовтня 2022 року, оскільки на цей час дитина проживала разом з нею та вона несла витрати на її утримання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання малолітньої дитини є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211 гривень 20 копійок.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 181, 182, 192, 197, 273 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 19, 49, 76, 77-82, 89, 141, 191, 263-265, 274-279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звільнення від сплати аліментів на утримання малолітньої дитини, - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 з 26 жовтня 2022 року від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2022 року та до повноліття дитини, присуджених до стягнення за судовим наказом, виданого Обухівським районним судом Київської області 08 листопада 2022 року у справі №372/2888/22 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини з боржника ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Сторони цивільного процесу:

Позивач: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

С у д д я