СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8317/24

пр. № 2/759/3345/24

13 листопада 2024 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Журибеда О.М.

за участю секретаря - Хвостенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 про стягнення безпідставно набутих коштів та стягнення інфляційних втрат та 3% річних,-

ВСТАНОВИВ:

23.04.2024 ОСОБА_1 подав до Святошинського районного суду м. Києва позовну заяву до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 , в якій просить з врахуванням заяви про зміну предмету позову: стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 безпідставно набуті кошти у розмірі 970,19 грн., з яких: 900, 00 грн. сума безпідставно набутих котів, 49, 63 грн. - інфляційне збільшення, 20, 56 грн. - 3% річних; судові витрати покласти на відповідача.

Позов мотивований тим, що 10.08.202 3року між ОСОБА_1 , та ОСОБА_6 зареєстрована шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилось троє дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Починаючи з вересня 2023 року на банківський рахунок, який належить матері ОСОБА_6 щомісяця зараховуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Так в квітні 2024 року позивачу стало відомо про нецільове витрачання аліментів ОСОБА_6 , зокрема 28.10.2023 року нею було перераховано 900, 0 грн. на рахунок відповідача. У зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.04.2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач до суду відзив не подав.

Від представника третьої особи ОСОБА_7 до суду надійшли пояснення, в яких остання просить відмовити в задоволенні позову в понвонму обсязі.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_8 10.08.2003 року зареєструали шлюб (а.с. 8).

Від даного шлюбу у сторін народилось троє дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (9,10.11).

Згідно наданих позивачем квитанцій останній сплачував на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дітей, а саме: 19.09.2023 року у сумі 15000, 00 грн., 19.10.2023 року у сумі 15000,00 грн., 17.11.2023 року- 15000, 00 грн., 15.12.2023 року - 15000, 00 грн., 16.01.2024 року - 15000,00 грн., 16.02.2024 року - 15000, 00 грн., 16.03.2024 року - 17000, 00 грн.

Позивач, вказує, що йому стало відомо про нецільове витрачання аліментів ОСОБА_6 , зокрема 28.10.2023 року нею було перераховано 900, 00 грн. нап рахунок відповідача відкритого в АТ «Інуверсал Банк».

Відтак, предметом позову у цій справі є вимога позивача про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 900, 00 грн, а правовою підставою такого позову є стаття 1212 ЦК України.

Так, відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Тлумачення статті 1212 Цивільного кодексу України свідчить, що для її застосування необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.

Також, за правилами статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

У висновку Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року висловленому у справі №753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18) вказано, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

В позові позивач стверджував, що останній сплачує аліменти на утримання дітей, а матір дітей ОСОБА_6 витрачає аліменти не запризначенням, оскільки зробила переказ цих коштів у сумі 900, 00 грн. на користь відповідача ОСОБА_5 .

В той же час, у справі відсутні докази того, що кошти у сумі 900, 00 грн. були сплачені внаслідок будь-якої рахункової помилки і сам позивач це не оспорює, більше того, будь яких належних та допустимих доказів на перерахування таких коштів позивач суду не надав.

Не заслуговують на увагу також твердження позивача про недобросовісність відповідачем при набутті таких коштів.

Отже, вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача нібито безпідставно набутих коштів не знайшли свого підтвердження.

За положеннями ст. 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності суд виходить з відсутності підстав для стягнення з відповідача грошових коштів як таких, що набуті чи збережені відповідачем без достатньої правової підстави, а відтак і відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки вимога щодо стягнення відсотків та інфляційних витрат за користування коштами є похідною від основної вимоги щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів, в їх задоволенні слід відмовити, а також відмовити у стягнення судових витрат.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.76 -82, 141, ст. 263-265, ст. ст.354 - 355ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 про стягнення безпідставно набутих коштів та стягнення інфляційних втрат та 3% річних- відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Журибеда