Справа № 229/9029/24
Провадження № 2-з/229/40/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 р. м. Дружківка, Донецької області

Суддя Дружківського міського суду Донецької області Феняк О.Р., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, зазначивши, що позивач 08 серпня 2019 року надав у борг відповідачу грошову суму в розмірі 16 655,00 доларів США. Дана обставина підтверджена розпискою відповідача від 08 серпня 2019 року, в якій відповідач взяв у позику у позивача 16 655,00 доларів США та зобов`язався повернути до 01 грудня 2019 року. Станом на день подачі позову до суду відповідач повернув лише 4 500,00 доларів США, свої зобов`язання щодо повернення решти отриманих в борг грошових коштів, а саме 12 155,00 доларів США, що еквівалентна 502 730,80 грн. відповідач не виконав. За період прострочення грошового зобов`язання з 02.12.2019 року по 24.02.2022 року 3% річних складає 33 676,07 грн. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 536 408,87 грн. Грошові кошти позивачу не повернуті, від діалогу ухиляється, а отже єдиним способом для позивача отримати надані відповідачу у борг кошти це звернення до суду, для захисту своїх порушених прав та інтересів. Через такий стан речей позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача суми боргу. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно відповідача ОСОБА_2 в межах заявленої суми позову в розмірі 536 406,87 грн.

Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши норми законодавства, приходить до наступного.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, у тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб (ч.3 ст.150 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у справі №916/10/18 від 14.06.2018 року зазначено, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

В даному випадку, суд, вивчивши подані до суду матеріали вважає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, може призвести до неможливого або утрудненого виконання рішення суду по справі про розподіл такого майна.

Разом з тим, забезпечення позову повинно застосовуватися із урахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена і факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Отже, враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги той факт, що матеріали справи свідчать про наявність спору між сторонами, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову в частині накладення арешту на майно відповідача в межах суми заявлених позовних вимог в розмірі 536 406,87 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, яке належить ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , в межах заявлених позовних вимог 536 406 (п`ятсот тридцять шість тисяч чотириста шість) грн. 87 коп.

На підставі ч. 1 ст.157 ЦПК України ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Олександр ФЕНЯК