Провадження №: 4-с/755/175/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2024 р. м.Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Коваленко І.В.,

за участі секретаря судових засідань - Назаровій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, суб`єкт оскарження - Дніпровський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), -

В С Т А Н О В И В :

Скаржник звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо незняття арешту з майна ОСОБА_1 під час примусового виконання виконавчого листа №2-2531, виданого 23 січня 2004 року Дніпровським районним судом м.Києва; зобов`язати Дніпровський відділ державної виконавчої служби Централ міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що був накладений постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції Матвійчук І.С. від 22 червня 2004 року серія АА №384631, заборона №195 (реєстраційний номер обтяження 59448.

Скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . Вказані обставини підтверджуються Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 12 грудня 2003 року Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією. У 2022 році у скаржника та інших співвласників виникла необхідність відчужити належне їм на праві власності майно, в ході чого було з`ясовано, що на належну ОСОБА_1 1/3 частини квартири накладено арешт. Так, 23 січня 2004 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь СП «УМЗ» коштів в у розмірі 751,59 грн. Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції Матвійчук І.С. від 22 червня 2004 року серія АА №384631 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , а саме: на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , заборона №195. 09 липня 2004 року арешт був зареєстрований у Реєстрі заборон відчуження нерухомого майна (реєстраційний номер 59448). Скаржник наголошує, що про наявність заборгованості перед СП «УМЗ», як і про судове рішення, яким зі Скаржника було стягнуто 751,59 грн, а також про наявність виконавчого провадження, і відповідно, накладеного в ході вчинення виконавчих дій арешту на майно, ОСОБА_1 відомо не було. З викладених підстав 15 лютого 2022 року Скаржник звернувся до суб`єкта оскарження із запитом про надання інформації щодо обтяження (арешту) майна стосовно нього, його правових підстав. Також просив зняти всі обтяження (арешту) майна. Листом Дніпровського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 21 лютого 2022 року за №17218 було повідомлено, що на виконанні у відділі перебував виконавчий лист №2-2531 від 23 січня 2004 року, виданий Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь СП «УМЗ». Перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавче провадження відносно ОСОБА_1 на виконанні у відділі не перебуває. Крім того, було повідомлено, що виконавче провадження знищено за закінченням строків зберігання, і зважаючи на те, що провадження виконавчих дій здійснюється виключно за наявності виконавчого документу на примусовому виконанні у відділі, відсутні підстави для проведення виконавчих дій, у тому числі і зняття арешту з майна. 22 січня 2024 року Скаржник повторно звернувся до суб`єкта оскарження із заявою про зняття арешту з належної йому 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до листа Дніпровського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 07 березня 2024 року за №25982 Скаржнику було надано інформацію, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-2531 від 23 січня 2004 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь СП «УМЗ» на виконанні у відділі не перебуває, тому зняти арешт з майна не вбачається за можливе. Щодо стягувача СП «УМЗ» скаржник зазначає наступне. У період з 2004 року і по теперішній час Стягувач не звертався до Скаржника із будь-якими повідомленнями про наявність заборгованості або ж вимогами щодо її погашення. Вийти на зв`язок зі стягувачем ОСОБА_1 не може з причин відсутності інформації про стягувача. Так, за відомостями онлайн-сервісу перевірки компаній YouControl (посилання ІНФОРМАЦІЯ_1 ) СП «УМЗ» на території України не зареєстровано. За результатами пошуку також встановлено, що на території України було зареєстровано 7 філій СПІЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА УКРАЇНСЬКО-НІМЕЦЬКО-ГОЛАНДСЬКО-ДАТСЬКОГО «УКРАЇНСЬКИЙ МОБІЛЬНИЙ ЗВ`ЯЗОК», разом з тим діяльність філій припинена, інформація щодо контрагента відсутня в ЄДР. Отже, врегулювати будь-які спірні питання зі стягувачем не видає за можливе з підстав його фізичної відсутності/припинення діяльності на території України. Таким чином, протягом 20 років на майно, належне ОСОБА_1 , накладено арешт, хоча виконавче провадження відносно нього відсутнє, документи виконавчого провадження було знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання. Вказана обставина є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном. Скаржнику невідомо про заборгованість, з метою погашення якої було накладено арешт на його майно. Стягувач СП «УМЗ» не звертався до Скаржника із будь-якими вимогами, зв`язатись зі стягувачем неможливо, оскільки інформація з відносно нього відсутня. Відповідно до закону, арешт має бути знятий після закінчення виконавчого провадження. Орган державної виконавчої служби арешт не скасовує та роз`яснює можливість звернення до суду для вирішення спірного питання. Суб`єкт оскарження не вживає заходів для зняття арешту, що є протиправною бездіяльністю, що, відповідно, і слугувало підставою для звернення до суду із даною скаргою.

06 листопада 2024 року ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, суб`єкт оскарження - Дніпровський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Представник скаржника в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності скаржника, вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд скарги без його участі не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові матеріали скарги та з`ясувавши фактичні обставини, приходить до висновку, що дана скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . Вказані обставини підтверджуються Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 12 грудня 2003 року Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 28.05.1991 року.

23 січня 2004 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь СП «УМЗ» коштів в у розмірі 751,59 грн.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції Матвійчук І.С. від 22 червня 2004 року серія АА №384631 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , а саме: на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , заборона №195. 09 липня 2004 року арешт був зареєстрований у Реєстрі заборон відчуження нерухомого майна (реєстраційний номер 59448).

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна підтверджено, що 09 липня 2004 року на нерухоме майно скаржника накладено арешт та заборона на його відчуження, серія та номер: 59448.

Листом Дніпровського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 21 лютого 2022 року за №17218 було повідомлено, що на виконанні у відділі перебував виконавчий лист №2-2531 від 23 січня 2004 року, виданий Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь СП «УМЗ». Перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавче провадження відносно ОСОБА_1 на виконанні у відділі не перебуває. Крім того, було повідомлено, що виконавче провадження знищено за закінченням строків зберігання, і зважаючи на те, що провадження виконавчих дій здійснюється виключно за наявності виконавчого документу на примусовому виконанні у відділі, відсутні підстави для проведення виконавчих дій, у тому числі і зняття арешту з майна.

Відповідно до листа Дніпровського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 07 березня 2024 року за №25982 Скаржнику було надано інформацію, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-2531 від 23 січня 2004 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь СП «УМЗ» на виконанні у відділі не перебуває, тому зняти арешт з майна не вбачається за можливе.

За відомостями онлайн-сервісу перевірки компаній YouControl СП «УМЗ» на території України не зареєстровано. За результатами пошуку встановлено, що на території України було зареєстровано 7 філій СПІЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА УКРАЇНСЬКО-НІМЕЦЬКО-ГОЛАНДСЬКО-ДАТСЬКОГО «УКРАЇНСЬКИЙ МОБІЛЬНИЙ ЗВ`ЯЗОК», разом з тим діяльність філій припинена, інформація щодо контрагента відсутня в ЄДР.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Згідно із ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень.

Відповідно до абз.17 п.16 Розділу VIII Інструкції від 02.04.2012 № 512/5, у разі якщо виконавче провадження, за яким подано заяву про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, а також у випадку, коли таке виконавче провадження перебувало на виконанні у приватного виконавця, діяльність якого припинена або яким змінено виконавчий округ, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження.

Абзацами 13, 14 п.16 Розділу VIII Інструкції від 02.04.2012 № 512/5 встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви боржника перевіряє викладені у цій заяві обставини та додані до неї документи, у тому числі за допомогою автоматизованої системи (щодо стану відповідного виконавчого документа; відомостей про орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, у якого перебував на виконанні виконавчий документ, тощо), Єдиного державного реєстру судових рішень (щодо наявності відповідного судового рішення).

Постанова про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення виноситься не пізніше наступного робочого дня з дня отримання виконавцем підтвердження наявності обставин для винесення такої постанови.

У своєму рішення від 16 листопада 2022 року №9-р (ІІ)/2022 Конституційний Суд України (пп.4.9, 4.10 п.4) зазначив, що «держава, виконуючи свій головний обов`язок - утвердження і забезпечення прав і свобод людини - та підтримуючи дієвість принципу верховенства права (правовладдя), повинна не лише утриматись від застосування надмірних засобів втручання у право власності та інше добросовісне володіння, але й ужити належних заходів для забезпечення можливості вільно та на власний розсуд здійснювати їх кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, з урахуванням меж здійснення таких прав, що їх установлено законом, приписи якого відповідають принципу юридичної визначеності, спрямовані на досягнення правомірної мети та є домірними. Держава, втручаючись у право власності Товариства, має враховувати потребу забезпечення під час такого втручання „справедливого балансу" в захисті зазначеного публічного інтересу та захисті права власності як одного з фундаментальних прав та зобов`язана досягти домірності в застосуванні юридичних засобів, за допомогою яких власника для задоволення певного публічного інтересу або позбавляють, або обмежують у здійсненні належного йому права власності».

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Не зняття арешту з майна боржника, що був накладений у 2004 році, зважаючи на факт знищення матеріалів виконавчого провадження, є непропорційним втручанням у право власності скаржника, оскільки останній не може вільно та на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю, і всупереч принципу «відповідальності держави перед людиною» має зареєстровані державо обтяження майна за відсутності на те правових підстав.

Частиною 2 ст.451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, з огляду на те, що виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2531, виданого 23 січня 2004 року Дніпровським районним судом м.Києва, знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання; в автоматизованій системі відсутні відомості щодо відповідного виконавчого провадження; стягувач та виконавець протягом тривалого часу не вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження, очевидним є те, що наявність арешту на майно скаржника майже протягом 20 років безпідставно обмежує його право на розпорядження майно, порушує його право на мирне володіння майном, оскільки не відповідає принципу пропорційності втручання.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 258-261, 447 - 451 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, суб`єкт оскарження - Дніпровський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції Матвійчук І.С. від 22 червня 2004 року серії АА№384631 (про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження), під час примусового виконання виконавчого листа №2-2531, виданого 23 січня 2004 року Дніпровським районним судом м.Києва.

Зобов`язати Дніпровський відділ державної виконавчої служби Централ міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що був накладений постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції Матвійчук І.С. від 22 червня 2004 року серія АА №384631, заборона №195 (реєстраційний номер обтяження 59448).

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повного тексту ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 261 ЦПК України.

Повний текст ухвали складений 02 грудня 2024 року.

Суддя :