Єдиний унікальний номер справи 183/7008/24
Провадження № 2/183/3256/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2024 року м. Самар Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Майної Г. Є., розглянувши у письмовому спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

24 червня 2024 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4363527 від 07 червня 2021 року в розмірі 120 764,00 гривень, а також судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 07 червня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем було укладено кредитний договір № 4363527, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 20 000 грн., строком 30 днів тобто до 07 липня 2021 року, з можливістю пролонгації, зі сплатою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та у строк, визначений договором, шляхом перерахування в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника, що підтверджується випискою за кредитним договором. 16 грудня 2021 року ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» уклали договір про відступлення права вимоги № 16-12/2021-43, згідно з яким ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло статусу нового кредитору та отримало право грошової вимоги відносно осіб, які являлись боржниками ТОВ «МІЛОАН» включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4363527 від 07 червня 2021 року. 10 березня 2023 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» уклали договір про відступлення права вимоги № 10-01/2023/01, згідно з яким ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло статусу нового кредитору та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4363527 від 07 червня 2021 року. Станом на червень 2024 року заборгованість відповідача становить 159 500 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 20 000,00 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 137 500,00 грн., заборгованість за комісіями 2000,00 грн. Ураховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 120 764,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 20 000,00 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 98 764,00 грн., заборгованість за комісіями 2000,00 грн., а також судовий збір в розмірі 3028 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн.

Відзив на позов до суду не надходив.

Ухвалою суду від 19 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з її розглядом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Про розгляд справи судом сторони повідомлені у передбачений ЦПК України спосіб.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд приходить до такого.

Судом установлено, що 07 червня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем було укладено кредитний договір № 4363527, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 20 000 грн., строком на 30 днів тобто до 07 липня 2021 року.

Згідно з п. 1.2 Договору, кредитодавець надав позичальнику кредит в сумі 20 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, оплатності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах цього кредитного договору в строк до 07 липня 2021 року.

Відповідно до п. 1.5.2 Договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти за користування кредитом 7500,00 грн., які розраховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Згідно з п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п.1.5.1 Договору за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду у розмірі 2000,00 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово.

Згідно з п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Пунктом 2.3.1.2. Договору передбачено, що Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.

Згідно п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов?язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв?язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов?язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов?язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору.

16 грудня 2021 року ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» уклали договір про відступлення права вимоги № 16-12/2021-43, згідно якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло статусу нового кредитору та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «МІЛОАН» включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4363527 від 07 червня 2021 року.

10 січня 2023 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» уклали договір про відступлення права вимоги № 10-01/2023, згідно якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло статусу нового кредитору та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4363527 від 07 червня 2021 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконав, шляхом користування кредитними коштами пролонгував дію Договору, у зв`язку з чим станом на червень 2024 року заборгованість відповідача становить 159 500 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 20 000,00 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 137 500,00 грн., заборгованість за комісіями 2000,00 грн.

Положеннями ч.1 статті 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом норм ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею шостою ЦК України утверджений принцип свободи договору у цивільних правовідносинах, за змістом якого його учасники вправі врегулювати свої відносини на власний розсуд; учасникам цивільних правовідносин лише забороняється відступати від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин.

Проаналізувавши зміст кредитного договору, суд приходить до висновку, що сторони добровільно, на свій розсуд визначили строк дії договору до 07 липня 2021 року, а також періоди і умови нарахування і сплати процентів за користування кредитом, а також можливість і умови пролонгації Договору.

Такий порядок і умови нарахування та сплати процентів узгоджується із нормами ст.1048, ст.1056-1 ЦК України, тому суд вважає за можливе стягнути проценти, які нараховані відповідно до п.2.4.1 кредитного договору, так як цим пунктом передбачено нарахування процентів у межах дії договору.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази підтверджують укладення між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем кредитного договору, отримання відповідачем грошових коштів та їх неповернення позивачу, тобто невиконання відповідачем умов, укладеного договору.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як установлено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів та невиконання ним належним чином зобов`язань за кредитним договором.

Доказів сплати відповідачем суми заборгованості за кредитним договором суду не надано, внаслідок чого суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у виді тіла кредиту, відсотків та комісії в межах заявлених позовних вимог.

Аналізуючи вищевикладене, ураховуючи установлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, які свідчать про наявність у відповідача боргу перед позивачем на час розгляду справи та перевіривши правильність розрахунку заборгованості за тілом кредиту та процентами, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог, а саме з відповідача, на користь позивача підлягають стягненню 120 764,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 20 000,00 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 98 764,00 грн., заборгованість за комісіями 2000,00 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд зауважує, що позивач заявив вимоги про стягнення судових витрат з позивача, які складаються з судового збору, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору в розмірі 3028 грн.

Щодо витрат на правову допомогу суд приходить до наступних висновків.

Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.

Як убачається з матеріалів справи, правову допомогу ТОВ «Коллект Центр» у цій справі на підставі договору № 07-06/2024 про надання правової допомоги від 07 червня 2024 року надавало адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» в особі Керуючого партнера Бурдюг Тетяни Вікторівни.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано заявку про надання юридичної допомоги № 271 від 07 червня 2024 року (про надання правової допомоги у справі на загальну суму 25 000 гривень). Також надано суду витяг від 10 червня 2024 року з акту № 4 про надання юридичної допомоги від 10 червня 2024 року до вказаного договору від 07 червня 2024 року, якою сторони за договором погодили вартість правових послуг відповідно до заявки на надання юридичної допомоги у сумі 4000 гривень за 2 години усної консультації з вивченням документів, 6000 грн. за 2 години підготовки пропозицій, також у сумі 15 000 гривень за 5 годин складання позовної заяви для подачі до суду. На підтвердження вказаних сум позивачем надано прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», затверджений рішенням зальних зборів № 01-11/2023 від 01 листопада 2023 року.

На підтвердження оплати за надання правової допомоги згідно з договором № 07-06/2024 від 07 червня 2024 року про надання правової допомоги, надано суду платіжну інструкцію № від 11 червня 2024 року у розмірі 55 000 гривень.

Верховний Суд у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Також, Верховний Суд у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зробила висновок про законність включення «гонорару успіху» адвоката до судових витрат і наголосила на необхідності визначення сторонами розумних меж такого гонорару. ВП ВС виходила із того, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом і клієнтом, у межах правовідносин, між якими й може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. Суд зазначив, що в контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх сумірність із ціною позову та складністю справи.

Також судом ураховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

З огляду на викладене, з урахуванням складності справи, заявлену позивачем ціну позову, співмірність та пропорційність понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, враховуючи обсяг наданих адвокатським об`єднанням послуг, суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 гривень.

Понесені позивачем судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 280, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 4363527 від 07 червня 2021 року, що складається з: заборгованості за тілом кредиту 20 000,00 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 98 764,00 грн., заборгованості за комісіями 2000,00 грн., а всього 120 764 (сто двадцять тисяч сімсот шістдесят чотири) гривні.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відшкодування справленого судового збору у розмірі 3028 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн., а всього 8028 (вісім тисяч двадцять вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

- Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», , адреса місцезнаходження: вулиця Мечнікова, будинок 3, офіс 306, м. Київ, 01133;

- ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Рішення суду складено і підписано 27 грудня 2024 року.

Суддя Г.Є. Майна