П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2024року місто Києва

Справа 757/3091/23-ц

Провадження№22-ц/824/14763/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_2 , подану адвокатом Некрасовим Олексієм Сергійовичем , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом а за позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

29 вересня 2023р. в межах розгляду вказаної цивільної справи відповідачем ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики, у вигляді боргової розписки; визнання відсутнім права вимоги грошових коштів за договором позики, поданий в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - визнано неподаним і повернуто стороні зустрічного позивача.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, представник ОСОБА_2 - адвокат Некрасов О.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що суд першої інстанції, всупереч вимог національного законодавства та юридичних позицій Конституційного Суду і Європейського суду з прав людини, не вказав у спірному рішенні жодного мотиву відхилення клопотання відповідача про звільнення від сплати судового збору.

Як відомо, у зв`язку з військовою агресією росії проти України Указом Президента та Законом запроваджено воєнний стан на всій території України. На сьогоднішній день, внаслідок воєнних дій з боку рф наносяться ракетні та бомбові удари, як по воєнних, так і цивільних об`єктах інфраструктури на всій території України. Триває збройне протистояння у багатьох населених пунктах держави, що вочевидь потребує значного залучення економічного і людського ресурсу для стримання збройної агресії.

Економіка і бізнес наразі знаходиться в стані виживання. Внаслідок варварського вторгнення наших сусідів люди втратили майно і статки, збільшилась інфляція і купівельна здатність суттєво знизилась. Власне кажучи, саме тому ОСОБА_2 і звернувся до суду першої інстанції з клопотанням звільнити від сплати судового збору за подання зустрічного позову.

Але суд першої інстанції не звільнив ОСОБА_2 від сплати судового збору, внаслідок чого не прийняв позов до розгляду та протиправно його повернув, не обґрунтував мотивів відмови, чим допустився судової помилки, яку може виправити лише суд апеляційної інстанції.

У відзиві на апеляцій скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Накутна С.О., посилаючись на законність та обґрунтованість постановленої ухвали, просила апеляцій скаргу залишити без задоволення, а у суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 серпня 2024 року в складі колегії суддів відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов наступного висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Повертаючи зустрічну позовну заяву позивачу, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що станом на день проведення підготовчого засідання (18 червня 2024 року) вимоги ухвали суду від 11 квітня 2024 року виконано не було. Заяв про усунення зазначених в ухвалі недоліків на адресу суду не надходило.

В підготовчому засіданні представник позивача щодо вирішення питання про прийняття зустрічного позову до розгляду просив суд залишити вказаний позов без розгляду, у зв`язку із тим, що позивачем за зустрічним позовом не усунуто недоліки, які зазначені в ухвалі суду від 11 квітня 2024 року.

В підготовчому засіданні представник відповідача просив суд прийняти до розгляду зустрічний позов та звільнити позивача за зустрічним позовом від сплати судового збору, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем.

Суд зауважив, що станом на 18 червня 2024 року, вимоги ухвали суду від 11 квітня 2024 року виконано не було. Заяв про усунення зазначених в ухвалі недоліків на адресу суду не надходило.

Разом з тим, ухвалою суду від 11 квітня 2024 року позивачу за зустрічним позовом було роз`яснено порядок усунення недоліків.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції ухвалою від 11 квітня 2024 року залишив зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 без руху, у зв`язку з тим, що відповідно до положень ч. 1 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу.

Відповідно до 175 ЦПК України позовна заява, зокрема, повинна містити:

-зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

-виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту своїх прав, свобод чи інтересів, які мають бути сформульовані максимально чітко і зрозуміло.

Тобто в позовній заяві має міститись посилання на те, до кого пред`явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких грунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Суд зауважив, що відповідно до п. 7 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009р. у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Так, позивач за зустрічним позовом просить суд визнати недійсним договір позики, укладений у формі розписки, у зв`язку із відсутністю волевиявлення останнього на укладення вказаного правочину, у відповідності до ч. 3 ст. 203 ЦК, ч. 1 ст. 215 ЦК України (Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України).

Суд звернув увагу позивача за зустрічним позовом, що позивачем було подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, яку було долучено до матеріалів справи в підготовчому засіданні. Як вбачається із поданої заяви, відповідач за первісним позовом частково сплатив борг позивачу, та станом на даний час розмір основного боргу відповідача перед позивачем складає 224704, 00 доларів США, 3 %річних - 997,00 доларів США та проценти за користування коштами - 16621,94грн.

З огляду на викладене, суд зауважив, що позивачем по тексту зустрічної позовної заяви взагалі не міститься викладу обставин з приводу часткового погашення останнім боргового зобов`язання перед позивачем за вищевказаним договором позики, що позбавляє суд можливості повно та всебічно встановити фактичні обставини справи, які б обгрунтовували позовні вимоги позивача за зустрічним позовом, що є порушенням ст.175 ЦПК України.

Залишаючи позовну заяву без руху ухвало від 11 квітня 2024 року, суд першої інстанції вказав, що належним виконанням ухвали вважатиметься викладення обставини які обґрунтовують правові підстави заяви, оскільки по тексту позову міститься посилання на порушення ч. 3 ст. 203 ЦК України (відсутність волевиявлення ОСОБА_2 на укладення договору позики), натомість останнім було частково погашено заборгованість за даним правочином, що суперечать один одному, оскільки, на переконання суду, часткове погашення боргу тягне за собою і часткове визнання позичальником боргового зобов`язання, за яким відбулось часткове погашення.

Крім того, ухвалою від 11 квітня 2024 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження свого важкого матеріального становища, у зв`язку крім іншого заявнику необхідно було надати суду докази сплати судового збору.

Копію ухвали суду від 11 квітня 2024 року було направлено позивачу за зустрічним позовом засобами поштового зв`язку на адресу, зазначену у позові ( АДРЕСА_1 ), та вручено уповноваженій особі останнього 30 квітня 2024 року, про що свідчить підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду.(а.с.132)

Проте, позивач недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі від 11 квітня 2022 року, не усунув, нової редакції позовної, а також доказів сплати судового збору не подав.

За ч. 3 ст. 185 ЦҐПК України, якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно визнав позовну заяву неподаною та повернув її позивачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив заявнику у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, не звільнив ОСОБА_2 від його сплати, внаслідок чого не прийняв позов до розгляду та протиправно його повернув, не обґрунтував мотивів відмови, чим допустився судової помилки, відхиляються судом як безпідставні, оскільки, відмовляючи в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору та залишаючи позовну заяву без руху в цій частині, суд першої інстанції вказав, що заявником не надано доказів на підтвердження свого матеріального становища.

Так, відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», відстрочення, розстрочення сплати судового збору на певний строк або звільнення від сплати такого є правом суду, а не обов`язком.

Так, згідно до ч. ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України , суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж

до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи

за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними

чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, стаття 8 Закону України «Про судовий збір» містить вичерпний перелік підстав, які суду необхідно врахувати для вирішення питання, зокрема, про звільнення від сплати судового збору.

При цьому, положення Закону України "Про судовий збір" не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Підставою для звільнення від сплати судового збору може бути, наприклад, видана в установленому законом порядку довідка про доходи, про заробітну плату, пенсію, стипендію, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом цієї практики щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеній, зокрема у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії», «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Наведення доводів, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення у здійсненні оплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження того, що майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановлених законодавством порядку, розмірі і у строки, покладається на особу, яка подає скаргу.

За змістом статті 136 ЦПК України, статті 8 Закону України «Про судовий збір», з урахуванням наведеної практики ЄСПЛ, основною підставою для звільнення особи від сплати судового збору (крім осіб, які звільненні від такої сплати в силу вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір») є скрутний майновий стан, який особа повинна довести належними доказами.

Таким чином, для вирішення клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати суд має встановити майновий стан сторони.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

З матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_2 - адвокат Некрасов О.С. заявляючи клопотання в підготовчому судовому засіданні 18 червня 2024 року про звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору доказів на підтвердження майнового стану останнього також не надає, а посилання в апеляційній скарзі на збільшення інфляції і зниження купівельної здатності в наслідок військової агресії росії проти України, не є підставою для звільнення від сплати судового збору.

Звільнення від сплати судового збору, відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру є правом, а не обов`язком суду, який, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, що є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується клопотання.

Крім того, заявником не виконано вимоги ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року в частині викладення обставини які обґрунтовують правові підстави заяви, враховуючи, часткове погашення боргу ОСОБА_2 ..

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вимоги ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року не було виконано, що свідчить про обґрунтованість ухваленого судом рішення про повернення позовної заяви.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції при вирішенні питання щодо повернення позовної заяви не порушив норми процесуального права, а апеляційна скарга не містить доказів такого порушення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Крім того, апеляційний суд роз`яснює, що відповідно до ч.7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст.ст. 257, 367, 368, 369, 374, 375, 377, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Некрасовим Олексієм Сергійовичем - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна