Справа №751/4033/24
Провадження №2/751/1182/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 р. місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого - судді Павлова В.Г.,

при секретарі Овдій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новозаводського районного суду міста Чернігова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою -

за участі сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_3 ,

представник відповідача Гутник В.П.

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.

1.1 ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні належної їй на праві власності земельною ділянкою № НОМЕР_1 площею 0,0393 га кадастровий номер :01:019:5033, що розташована у садовому товаристві «ім. Мічуріна», шляхом знесення цегляної господарської будівлі (сараю) для відновлення меж вказаної земельної ділянки, що існували до порушення прав, а також стягнення з відповідача сплаченого судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю № 953215 від 17.10.2002 р. позивач є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0393 га кадастровий номер :01:019:5033, що розташована в садовому товаристві «імені Мічуріна». Відповідач є власницею суміжної земельної ділянки № НОМЕР_2 , що розташована в садовому товаристві «імені Мічуріна».

В 2002 р. Чернігівським філіалом Інституту землеустрою на підставі технічної документації були визначені межі земельної ділянки № 237. Однак відповідач побудувала на своїй земельній ділянці цегляну господарську споруду (сарай) таким чином, що частина цієї споруди знаходиться на земельній ділянці позивача.

Позивач зазначає, що вона як власник земельної ділянки має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користуватися та розпоряджатися її майном.

1.2 Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позову. Посилається на те, що подані позивачем докази є недопустимими, недостовірними та недостатніми, а тому не можуть підтвердити обставини, які мають значення для справи. Вказує, що спірна будівля (сарай) збудована ще до приватизації земельної ділянки позивачем.

ІІ. Процедура та позиція сторін.

2.1 Ухвалою судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 07.05.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження /а.с.26-27/.

2.2 Ухвалою суду від 12.06.2024 року призначено по справі будівельно-технічну експертизу та земельно-технічну експертизу /а.с.50-52/.

2.3 Ухвалою суду від 02.12.2024 року поновлено провадження у справі.

2.4 Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Узагальнена позиція зводилась до встановлення експертом фактичної невідповідності меж та конфігурацій земельних ділянок за АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , що підтверджує порушення відповідачем права позивачки, як суміжного землевласника, на користування земельною ділянкою. Також вказували на неспівмірність заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу.

2.5 Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав не підтвердження позивачем права власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 з кадастровим номером :01:019:5033, що розташована у садовому товаристві «ім. Мічуріна».

IІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

3.1 Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 953215 на підставі рішення 4 сесії 24 скликання Чернігівської міської Ради народних депутатів від 12.09.2002 року ОСОБА_1 виділено земельну ділянку площею 0,0393 га на території Чернігівської міської ради, садівниче товариство ім. Мічуріна, землю передано для садівництва /а.с.18-19/.

3.2 Листом від 27.11.2015 р. Державна інспекція сільського господарства в Чернігівській області повідомила ОСОБА_1 , що за результатами розгляду звернення, виявлено факт самовільного зайняття ОСОБА_2 земельної ділянки та її використання для розміщення частини будівлі /а.с.20/.

3.3 Згідно копії книжки члена садівницького товариства Мічуріна №236 ОСОБА_2 прийнята в члени товариства 19.10.2002 р. /а.с.97/.

3.4 Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 220145 на підставі рішення 49 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 29.04.2010 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0453 га. Земельна ділянка з кадастровим номером :01:019:5404 розташована в АДРЕСА_1 /а.с.98/.

3.5 Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 14.02.2017 р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягненні моральної шкоди відмовлено.

3.6 Згідно висновку експерта за № 668/24-24 від 20.11.2024 р. встановлено, що фактичні розміри та конфігурація земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 », які належать відповідно ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , не відповідають ані фактичним розмірам та конфігурації наведеним в технічній документації з їх складання, ані державним актам на право приватної власності на землю.

ІV. Оцінка суду.

Згідно ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ч.1 ст.ст.316,317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до п. «г» ч.1 ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач та відповідач є суміжними власниками земельних ділянок в садовому товаристві «ім. Мічуріна». Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що відповідач побудувала на своїй земельній ділянці цегляну господарську споруду (сарай) таким чином, що частина цієї споруди знаходиться на земельній ділянці позивача.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

За правилами ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, саме на позивача нормами процесуального права покладений обов`язок надавати докази на обґрунтування позовних вимог, у тому числі щодо факту порушення прав позивача та особи, яка їх порушила, тоді як суд, відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу, не наділений повноваженнями щодо збирання доказів у позовному провадженні за власною ініціативою.

В судовому засіданні на підставі висновку експерта встановлено, що фактичні межі земельних ділянок № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 у садовому товаристві «ім. Мачуріна» не відповідають їх правоустановчим документам і будь-яких порушень меж земельної ділянки позивача не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, на виконання вимог ч.5 ст.12 ЦПК України, забезпечив сторонам змагальність процесу, створив їм відповідні умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Однак, позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд та отримуючи професійну правничу допомогу від адвоката з часу подачі даного позову до суду (що підтверджується матеріалами справи), та протягом всього часу розгляду справи у суді першої інстанції не скористалась своїм правом на подання належних та достатніх доказів обґрунтованості позовних вимог (у тому числі, витребування доказів, подання клопотання про призначення додаткової чи повторної експертизи, тощо).

Суд наголошує, що позивач, окрім викладення обставин справи із наданням пояснень та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, не надала до суду жодного доказу на підтвердження знаходження на належній їй земельній ділянці частини спірної господарської споруди.

Неможливість з`ясування експертом розташування вище вказаної господарської будівлі відносно меж земельної ділянки позивача було обумовлено саме ненаданням експерту каталогу координат поворотних точок (кутів) державної геодезичної системи координат, які відображають просторове розташування належної їй земельної ділянки.

Посилання представника позивача на лист Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області від 27.11.2015 р. як на підставу для задоволення заявлених позовних вимог є непереконливими, оскільки у спірних правовідносинах питання щодо визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж земельної ділянки відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою потребують спеціальних знань і мають бути підтверджені висновком судової земельно-технічної експертизи, а тому такий документ не є допустимим доказом у справі, в розумінні ч.2 ст.78 ЦПК України.

Інші письмові докази надані позивачем н е є належними доказами на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує свої позовні вимоги, та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів в підтвердження порушення прав позивача по справі, з огляду на правила розподілу тягаря доказування, визначених ЦПК України, підстав для зобов`язання відповідача знести цегляну господарську будівлю, яка розташована на ділянці з кадастровим номером :01:019:5404, суд не вбачає.

V. Розподіл судових витрат

5.1 Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.

5.2 Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що 04.06.2024 р. між адвокатом Гутник В.П. та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги. Квитанцією №2 від 04.06.2024 р. підтверджується сплата відповідачем адвокату 25 000 гривень 00 копійок за надання правової допомоги в цивільній справі, яка розглядається.

Водночас для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Відповідно ч.ч.4,5,6 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Наявні в матеріалах справи докази понесених витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для їх відшкодування в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд, визначаючи розмір витрат на оплату послуг адвоката, керуючись вимогами ст.137 ЦПК України, враховує незначну складність справи, тривалість судових засідань та виконані адвокатом послуги, а також значення справи для сторони, відсутність необхідності в витребуванні інших доказів, усталену судову практику з розгляду даної категорії справ, з огляду на принцип обґрунтованості та пропорційності, наявність клопотання щодо неспівмірності витрат, вважає за доцільне стягнути з позивача на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.

5.3 Вимоги представника відповідача щодо стягнення з позивача сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду щодо призначення експертизи є безпідставними, оскільки вказані витрати не пов`язані із вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, та за результатами їх розгляду в задоволенні було відмовлено.

Керуючись ст.ст.2,5,10-13,18,141,258-259,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 /сім тисяч/ грн 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4

Суддя В.Г. Павлов