Справа №173/3524/23
Провадження №2/173/243/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді - Петрюк Т.М.

при секретареві - Рудовій Л.В

за участю: представника позивача - адвоката Мотальова-Кравець В.Ю.

відповідача - ОСОБА_1 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , представник позивача, адвокат Мотальова - Кравець Валерія Юріївна до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

21.11.2023 року до суду звернувся позивач, ОСОБА_2 , представник позивача, адвокат Матальова -Кравець В.Ю., з позовом про зміну розміру аліментів до відповідача ОСОБА_1

30.11.2023 року до суду надійшла довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.12.2023 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 31.01.2024 року.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

31.01.2024 року в судовому засідання оголошену вступну і резолютивну частину рішення.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить змінити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15.03.2023 року (справа № 173/8/22) про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з частини всіх видів його заробітку (доходу), але не 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 10 січня 2022 року і до повноліття дитини.

Стягнути із нього на користь відповідачки аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу відповідача ), але не 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Починаючи стягнення з 10 січня 2022 року і до повноліття дитини.

В обґрунтування позовних вимог посилається на наступне:

За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15.03.2022 року (справа № 173/8/22) з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 10 січня 2022 року і до повноліття дитини.

За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15.03.2022 року (справа № 173/8/22) з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дружини до досягнення сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 10 січня 2022 року і до 24 листопада 2022 року.

На теперішній час він є військовослужбовцем у ВЧ НОМЕР_1 , наразі знаходить на «нулі».

Після ухвалення рішення 15.03.2022 року про стягнення аліментів на дружину відповідача, матеріальне становище відповідача змінилося, у зв`язку з проходженням військової служби в небезпечних умовах, що є підставою для зміни розміру аліментів.

На теперішній час у позивача погіршився стан здоров`я, що підтверджується відповідними консультаційними висновками ВЛК, відповідно до рекомендацій лікаря відповідач повинен приймати дорогостоячі ліки. За середніми підрахунками позивач витрачає 25 000.00 на місяць, що з врахуванням стягнення аліментів є непосильним тягарем для позивача.

На сьогоднішній день позивач ризикуючи власним життям та здоров`ям має значний дохід, який є мінливим і зароблені у такий спосіб гроші є його особистим майном, тобто його особистою власністю.

Він не заперечує проти участі у додаткових витратах на дітей, у разі доведення відповідачкою необхідність та суми таких витрат.

Вважає, що відповідачка повинна вносити такий же розмір затрат на утримання дитини, як і він, але жодних доказів, які б підтверджували розмір затрат на дитину відповідачкою суду не надано.

Зазначені обставини на його думку є підставою для зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на користь в відповідачки на утримання сина, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Наголошуючи на тому, що мати дитини повинна нести такі ж самі затрати на утримання дитини, як і батько, але цього не доводить, тому вважає, що розмір стягуваних аліментів повинен бути змінений.

Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. Пояснивши, що розмір аліментів, які стягуються на дитину з відповідача визначений законом і підстав для його зменшення немає. Вона була посварилась з позивачем що й стало підставою подання цього позову. На даний час вони з позивачем помирились, підтримують відносини і позивач не заперечує проти того, щоб сплачувати аліменти в тому розмірі, що стягнув суд.

Відповідно п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 вересня 2020 року.

В період шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому батьком дитини записаний відповідач.

За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15.03.2022 року (справа № 173/8/22) з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Починаючи стягнення з 10 січня 2022 року і до повноліття дитини.

За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15.03.2022 року (справа № 173/8/22) з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дружини до досягнення сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно. Починаючи стягнення з 10 січня 2022 року і до 24 листопада 2022 року. Дані обставини відповідачкою не заперечуються.

Прохаючи змінити розмір аліментів, стягуваних з позивача на користь відповідачки на утримання сина , позивач посилається на те, що на даний час змінилось його матеріальне становище, оскільки він є військовослужбовцем у ВЧ НОМЕР_1 , наразі знаходиться на «нулі».

Після ухвалення рішення 15.03.2022 року про стягнення аліментів на дружину відповідача, матеріальне становище відповідача змінилося у зв`язку з проходженням військової служби в небезпечних умовах, що є підставою для зміни розміру аліментів.

На теперішній час у позивача погіршився стан здоров`я, що підтверджується відповідними консультаційними висновками ВЛК, відповідно до рекомендацій лікаря відповідач повинен приймати дорого стоячі ліки. За середніми підрахунками позивач витрачає 25 000.00 на місяць, що з врахуванням стягнення аліментів є непосильним тягарем для позивача.

Так як відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 192 СК України - Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З аналізу статті 192 СК України вбачається. що підставою для зменшення розміру стягненених аліментів є зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів та погіршення або поліпшення стану здоров`я платника або одержувача аліментів.

Як підставу для зменшення розміру аліментів позивач посилається на погіршення стану свого здоров`я.

Позивачем надано копію виписок із історії хвороби, згідно яких він перебував на лікуванні з 15.09.2023 по 02.10.2023 року.

Проте наявність захворювання не стало підставою для звільнення позивача з військової служби. На час розгляду справи позивач продовжує нести військову службу. Також позивачем наданий чек на придбання лише одного медичного препарату на суму 3 660.00 грн., що підтверджує несення ним значних затрат в зв`язку з лікуванням.

Таким чином наявність самого по собі захворювання не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки дане захворювання не має наслідком зниження працездатності позивача, обмеження або не можливості ним працювати (нести військову службу).

В свою чергу позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що він платить аліменти в значній сумі, а відповідачка, мати дитини не докладає таку ж саму суму на утримання дитини. Проте дана обставина не є підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів, оскільки рівність батьків у матеріальному забезпеченні дитини визначає те, що і мати і батько повинні матеріально утримувати дитину, в межах отримуваного ним прибутку. Позивачем в свою ж чергу не доведено, що відповідачка отримує такий же самий прибуток, як і позивач, але не докладає власних коштів на утримання дитини.

Крім того слід взяти до уваги той факт, що відповідачка станом на час подання позову мала дитину, яка не досягла трирічного віку, здійснювала догляд до нею, що обмежувало її можливість працювати та отримувати власний прибуток.

Таким чином позивачем не надано жодних доказів погіршення його матеріального стану, по зрівнянню з тим, який був на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів. Навпаки, матеріальний стан позивача покращився оскільки з 24.11.2023 року стягнення з нього аліментів на утримання дружини припинене зв`язку з досягненням сином трирічного віку.

В свою ч ергу ст. 192 СК України передбачає спосіб захисту порушених прав у вигляді зменшення стягнення розміру аліментів, а не їх зміну, як просить позивач змінити розмір аліментів, стягуваних з нього на утримання сини починаючи із самої дати їх стягнення, що також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем обраний не ефективний спосіб захисту прав.

Крім того позивач просить змінити розмір аліментів стягуваних з нього за рішенням суду від 15.03.2023 року у справі № 173/8/22. В той час як рішення у справі № 173/8/22 було ухвалене 15.03.2022 року. Тобто позивач просить змінити розмір аліментів, стягуваних за рішенням суду, яке не ухвалювалось.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни розміру аліментів, стягуваних з позивача за вищевказаним рішенням суду на ім`я відповідачки на утримання сина.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно ЗУ «Про судовий збір» судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог судові витрати по сплаті судового збору відносяться на рахунок держави.

На основі ст. 180, 182, 183, 192 СК України, керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263- 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_2 , представник позивача, адвокат Мотальова - Кравець Валерія Юріївна, адреса АДРЕСА_3, до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, стягуваних із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року, дата ухвалення рішення 15 березня 2022 року (справа № 173/8/22, провадження № 2 /173/242/2022) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від встановленого законом прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи стягнення з 10 січня 2022 року - відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 05.02.2024 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 05.02.2024 року

Дата набрання законної сили: 07.03.2024 року