П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2024 року м. Київ

Справа № 752/17110/23

Провадження № 22-ц/824/13466/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.,

суддів: Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне Товариство «Сенс Банк»

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк», подану адвокатом Стовбуном Олександром Йосиповичем, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулось до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про стягнення коштів

Позов мотивований тим, що 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис про стягнення з неї на користь відповідача 68 039, 35 гр. заборгованості за кредитним договором.

На виконання постанови приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Юхименко О.Л. звернуто стягнення на її заробітну плату за місцем робти в Офісі Генерального прокурора.

Всього протягом 2020-2021 років з її заробітної плати було утримано 53 994. 29 грн.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 16 червня 2023 року вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.

З урахуванням цього вважає, що відповідач набув вказані кошти без достатньої правової підстави, а тому просить задовольнити позов, стягнути з відповідача безпідставно отримані з неї кошти та в порядку ст.625 ЦК України стягнути 20 756. 62 грн. інфляційних втрат станом на 01 липня 2023 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 серпня 2023 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від14 травня 2024 року позов ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк» про стягнення коштів задоволено.

Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 53 994, 29 грн. безпідставно набутих коштів, 20 756. 62 грн. інфляційних втрат та 1 073. 60 грн. судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем було доведено, що стягнення заборгованості відбувалось неправомірно, оскільки виконавчий напис було скасовано. Тому кошти які отримав відповідач стягненні безпідставно та мають бути поверненні позивачці.

15 червня 2024 року представник АТ «Сенс Банк» - адвокат Стовбун О.Й. подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 травня 2024 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

14 серпня 2024 року ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 травня 2024 року - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, урахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Встановлено, що 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь відповідача 68 039, 35 грн. заборгованості за кредитним договором.

На підставі вказаного Виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

Постановою приватного виконавця від 16 жовтня 2020 року звернуто стягнення на заробітну плату позивача за місцем роботи в Офісі Генерального прокурора.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 червня 2023 року вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.

З довідки Офісу Генерального прокурора від 14 серпня 2023 року вбачається, що протягом листопада 2020 року - березня 2021 року з заробітної плати позивача на підставі постанови приватного виконавця було утримано 53 994, 29 грн.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Відповідно до практики Верховного суду, а саме в постановах Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 761/825/20 (провадження № 61-12951св21),від 02 листопада 2022 року у справі № 758/14101/16-ц, від 06 жовтня 2021 року у справі № 201/9570/18, від 12 листопада 2020 року у справі № 200/3452/17, зазначено, що «цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом».

Також відповідно до постанови Верховного суду від 08 вересня 2021 року № 201/6498/2020 «факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду».

Отже, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою підставою для застосування статті 1212 ЦК України, та стягнення безпідставно набутих коштів з відповідача.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні в матеріалах справи докази і надав їм належну оцінку, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та відхиляються судом, оскільки фактично звужуються до доводів позовної заяви, яким дано належну оцінку.

На підставі викладеного, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права, є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 травня 2024 року - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк», подану адвокатом Стовбуном Олександром Йосиповичем - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна