Справа № 383/1164/24
Номер провадження 2-з/383/20/24
УХВАЛА

27 грудня 2024 року суддя Бобринецького районного суду Кіровоградської області Бондаренко В.В., розглянувши заяву представника позивачів адвоката Цапенко Оксани Миколаївни про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Бобринецьке районне споживче товариство, Бобринецьке об`єднання підприємств громадського харчування через представника адвоката Цапенко Оксану Миколаївну звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів ОСОБА_2 , про скасування в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :50:073:0040, площею 0,0131 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним припиненням за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) усіх речових прав щодо цієї земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

26.12.2024 року до суду через електронний суд надійшла заява Бобринецького районного споживчого товариства через представника адвоката Цапенко Оксану Миколаївнупро забезпечення позову шляхом:

накладення арешту на земельну ділянку, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) кадастровий номер :50:073:0040, площею 0,0131 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

заборони органам та посадовим особам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) кадастровий номер :50:073:0040, площею 0,0131 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

заборони ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та будь-яким іншим юридичним особам та/або фізичним особам та/або фізичним особам-підприємцям та/або громадським формуванням здійснювати будівельні роботи на об`єкті, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці за кадастровим номером :50:073:0040, площею 0,0131 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

заборони уповноваженим органам містобудування та архітектури видавати будівельний паспорт забудови земельної ділянки, містобудівні умови та обмеження та/або вносити до них зміни щодо будівництва на об`єкті, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці за кадастровим номером :50:073:0040, площею 0,0131 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); надавати та/або реєструвати будь-які документи, які б надавали право на виконання підготовчих та/або будівельних робіт на земельній ділянці; надавати та/або реєструвати будь-які документи щодо прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту на даній земельній ділянці.

В заяві представник посилається на обґрунтованість позовних вимог заявленого позову та тим, що відповідач ОСОБА_1 наразі має можливість на земельній ділянці Бобринецького ОПХГ та на місці знесеного паркану, який належить Бобринецькому РСТ, почати будівництво індивідуального житлового будинку, що у разі задоволення позову, утруднить або навіть унеможливить виконання рішення. В обґрунтування вказаних тверджень посилається на лист ГУ Держгеокадстру у Кіровоградській області № 29-11-0.331-3272/2-24 від 19.08.2024, яким підтверджено, що проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 з земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення на категорію - земель житлової та громадської забудови, не надходив. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 08.05.2024 у справі № 383/779/20 і проведеній у цій справі експертизі, встановлено та не заперечується Відповідачем-2, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:073:0040, площею 0,0136 га, вилучена та сформована за рахунок земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні Бобринецького комбінату громадського харчування, відповідно до Державного акту І-КР № 000152 на право постійного користування землею, за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Однак, вилучення земельної ділянки з акту постійного користування Бобринецького ОПХГ, відбулося без погодження позивача, при цьому процедура зміни цільового призначення, тобто переведення з однієї категорії в іншу, спірної земельної ділянки відбулося без рішення уповноваженого органу та проекту землеустрою, що визначено ст. 19, 20 ЗК України. Зазначене свідчить, що ОСОБА_3 використовує земельну ділянку, яка належить Бобринецькому ОБХГ, у тому числі не за цільовим призначенням.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 планує здійснити будівництво індивідуального житлового будинку на земельній ділянці з цільовим призначення землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, тобто відбулася зміна цільового виду використання землі з порушенням порядку встановлення та зміни цільового призначення, що суперечить вимогам ст. 65 ЗК України, що вбачається із встановлених обставин в рішенні Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 08.05.2024 у справі № 383/779/20.

До постановлення рішення у цій справі та набрання ним законної сили, існує реальна загроза утруднення його виконання, у випадку задоволення зазначеного позову та в разі невжиття заходів забезпечення позову, оскільки існує ймовірність відчуження ОСОБА_1 або поділу, з об`єднанням земельної ділянки, а також її забудови.

27.12.2024 року до суду через електронний суд від відповідач ОСОБА_1 надійшла заява, в якій просила відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову виходячи з наступного.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 08.05.2024 у справі № 383/779/20, залишеного без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року, зокрема визнати припиненим право постійного користування земельною ділянкою (ділянка № НОМЕР_3 на плані зовнішніх меж землекористування), яка надана в постійне користування Бобринецькому комбінату громадського харчування, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія І-КР №000152 від 27.07.1997 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , в частині накладання меж із земельною ділянкою кадастровий номер :50:073:0040 розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , загальною площею накладання 0,007706 га (77,06 кв.м.), яке зображено у Додатку 2 до висновку комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №20/21/22-27 від 29.11.2023 року (Фрагмент 1) та складається з двох частин. Зобов`язано Бобринецьке районне споживче товариство, Бобринецьке об`єднання підприємств громадського харчування не чинити перешкод у здійсненні ОСОБА_1 підготовчих, ремонтних та монтажних робіт по встановленню покрівлі підвальної частини будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано Бобринецьке районне споживче товариство, Бобринецьке об`єднання підприємств громадського харчування не чинити перешкод у встановленні ОСОБА_1 паркану, на межі належної їй земельної ділянки кадастровий номер :50:073:0040 загальною площею 0,0131 га (131 кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 12.12.2024 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі 383/779/20 та, одночасно, відмовлено у задоволенні клопотання Бобринецького об`єднання підприємств громадського харчування та Бобринецького районного споживчого товариства про зупинення виконання рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 08 травня 2024 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року до закінчення касаційного провадження.

Вважають, що заявляючи клопотання про забезпечення позову Бобринецьке РСТ та Бобринецьке ОПГХ намагаються зупинити виконання рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 08 травня 2024 року по справі № 383/779/20 в частині зобов`язання Бобринецького об`єднання підприємств громадського харчування та Бобринецького районного споживчого товариства не чинити перешкод у здійсненні ОСОБА_1 підготовчих, ремонтних та монтажних робіт по встановленню покрівлі підвальної частини будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В разі задоволення позову у даній справі, Бобринецьке РСТ та Бобринецьке ОПГХ не набудуть права користування на відповідну частину земельної ділянки з кадастровим номером :50:073:0040.

Вказана будівля не є предметом спору у даній справі, однак в разі задоволення клопотання позивачів про забезпечення позову, ОСОБА_1 буде позбавлена можливості утримувати та ремонтувати власну будівлю, що може призвести до її руйнування чи навіть знищення.

Згідно ч. 1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розгляд та вирішення заяви здійснюється судом без повідомлення і виклику учасників відповідно до ст. 153 ЦПК України.

Дослідивши наявні матеріали справи, заяви про забезпечення позову та заяви ОСОБА_1 , приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.п. 1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 08 травня 2019 року у справі № 487/7097/18 та від 25 вересня 2019 року у справі №320/3560/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборони вчиняти дії щодо спірного нерухомого майна, посилався на те, що існує ймовірність відчуження ОСОБА_1 або поділу земельної ділянки, з об`єднанням земельної ділянки, а також її забудови.

Відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

За абзацом четвертим цієї норми права, виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно із абзацами першим - другим частини 5 цієї статті, про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

Таким чином, арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника та передачі на зберігання іншим особам.

За змістом статті 1 Першого Протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При цьому вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У кожному випадку, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Звертаючись до суду із заявою про застосування заходу забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу, позивач не навів правових підстав забезпечення позову саме шляхом накладення арешту та не надав докази на підтвердження необхідності забезпечення позову саме у такий спосіб, а застосування такого виду забезпечення позову може призвести до безпідставної заборони користуватись майном та передачу його іншим особам, що є обмеженням права власності.

З огляду на викладене, суд, враховуючи відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам та баланс інтересів сторін, приходить до висновку, що такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на спірне нерухоме майно, в даному випадку не є співмірним заявленим позовним вимогам, невиправданим та таким, який обмежує права відповідача на мирне користування майном, що є підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 24 листопада 2022 року у справі № 204/4475/21 (провадження № 61-20259св21) та від 12 квітня 2022 року у справі № 391/7/21 (провадження № 61-8820св21).

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ст.129-1 Конституції України).

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову щодо заборони ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам вчиняти дії, а саме будівельні роботи на належному ОСОБА_1 об`єкті нерухомого майна, заборони уповноваженим органам містобудування та архітектури видавати будівельний паспорт забудови земельної ділянки, містобудівні умови та обмеження та/або вносити до них зміни щодо будівництва на об`єкті, оскільки такі заходи можуть перешкодити виконанню рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 08.05.2024 у справі №383/779/20, яке набрало законної сили, та є обов`язковим до виконання, в частині: зобов`язання Бобринецьке районне споживче товариство, Бобринецьке об`єднання підприємств громадського харчування не чинити перешкод у здійсненні ОСОБА_1 підготовчих, ремонтних та монтажних робіт по встановленню покрівлі підвальної частини будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання Бобринецьке районне споживче товариство, Бобринецьке об`єднання підприємств громадського харчування не чинити перешкод у встановленні ОСОБА_1 паркану, на межі належної їй земельної ділянки кадастровий номер :50:073:0040 загальною площею 0,0131 га (131 кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також суду не надано докази виконання ОСОБА_1 підготовчих, ремонтних та монтажних робіт по встановленню покрівлі підвальної частини будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , встановленні паркану, на межі належної їй земельної ділянки.

На думку суду, заявником не доведено, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Так, матеріали заяви не містять належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який просить заявник, а посилання у заяві лише на потенційну можливість, припущення заявника за вказаних обставин, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборонити невизначеному колу осіб вчиняти дії щодо нерухомого майна щодо яких не пред`явлено позовних вимог також не є співмірним заявленим позивачем вимогам.

Натомість негативні наслідки від вжиття вказаних заходів забезпечення позову переважають настання заявлених можливих ризиків. Однак, як вбачається із заяви, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення відсутні (п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України). Разом з тим, зустрічне забезпечення має бути достатнім для відшкодування можливих збитків власників майна (відповідача), які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

З огляду на викладене, заява представника позивачів адвоката Цапенко О.М. про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 149-154, 258-260, 353 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивачів адвоката Цапенко Оксани Миколаївни про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 27.12.2024 року.

Суддя В.В. Бондаренко