Провадження № 2/761/4386/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07 червня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Марінченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором позики. Заява мотивована тим, що 28 жовтня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №2192273 в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, шляхом підписання електронним підписом відповідача заявки на укладення вказаного договору, на умовах якого відповідачу надано 6 000,00 грн. на поточний/картковий рахунок вказаний ним при оформленні договору позики, які він зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 27 листопада 2019 року. 10 березня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу №002-100320, яке в свою чергу відступило право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем, на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» на підставі договору факторингу №002-100320 від 10 березня 2020 року. Відповідач своїх зобов`язань за договором позики не виконав, внаслідок чого станом на 21 листопада 2022 року утворилась заборгованість у сумі 33 534,87 грн., а саме: заборгованість за тілом - 6 000,00 грн., заборгованість по процентам за користування - 19 440,00 грн., заборгованість за відсотками - 2 880,00 грн. та інфляційне збільшення - 2 214,87 грн. За вказаних обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 33 534,87 грн., судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 214, 87 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року відповідно до ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача про день та час розгляду справи повідомлявся належний чином, як свідчать матеріали справи просить розглядати справу без його участі.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про відкриття провадження в справі, у встановленому законом порядку відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився.

За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. ст. 223,280 ЦПК України, за відсутності заперечень сторони позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши наявні в справі докази, та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, 28 жовтня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та ОСОБА_1 укладено договір позики №2192273 в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, шляхом підписання електронним підписом відповідача заявки на укладення вказаного договору, на умовах якого відповідачу надано 6 000 грн. на поточний/картковий рахунок вказаний нею при оформленні договору позики, які вона зобов`язалася повернути та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 27 листопада 2019 року (копія наявна в матеріалах справи).

Згідно з п. 1 Договору позики позикодавець надає позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцеві плату (проценти) від суми позики.

Відповідно до п. 2 Договору сторони погодили: суму позики - 6000,00 грн., строк позики (строк договору) - 30 днів, дата повернення позики (останній день) - 27 листопада 2019 року, процентна ставка (базова)/день 1,60 %, розмір процентів за прострочену позику у день - 2,70%.

Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики (п. 3 Договору).

Згідно із паспортом споживчого кредиту, ОСОБА_1 ознайомився з інформацією, яка надавалася споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

Як убачається з довідки про ідентифікацію, видану ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уклав Договір позики №2192273 від 28 жовтня 2019 року, акцепт договору підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора 2mJMT7JII1, який був надісланий 28.10.2019 о 07:52 год. на електронну пошту (копія наявна в матеріалах справи).

10 березня 2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено Договір факторингу №002-100320, згідно якого ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», включно і до ОСОБА_1 згідно витягу з реєстру прав вимоги №002-100320 від 10 березня 2020 року, сформованого 22 червня 2021 року (копія наявна в матеріалах справи).

22 червня 2021 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено Договір факторингу №20210622/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс», включно і до ОСОБА_1 згідно реєстру прав вимоги №20210622/1. Даний факт підтверджується платіжними дорученнями: №270 від 22 червня 2021 року (копія наявна в матеріалах справи).

Згідно повідомлень за вих. № 2192273/01 від 01 липня 2021 року, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» повідомляла ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги за договором позики №2192273, а також про розмір заборгованості та рахунок, на який її слід погасити (копія наявна в матеріалах справи).

Відповідно до розрахунку заборгованості (виписка з особового рахунку) ОСОБА_1 , станом на 21 листопада 2023 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 33 534,87 грн., з яких: заборгованість за тілом - 6 000,00 грн., заборгованість по процентам за користування - 19 440,00 грн., заборгованість за відсотками - 2 880,00 грн. та інфляційне збільшення - 2 214,87 грн. (копія наявна в матеріалах справи).

У зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору позики, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» на адресу проживання ОСОБА_1 29 липня 2021 року направлено досудову вимогу про оплату заборгованості за договором позики №2192273 від 28 жовтня 2019 року в сумі 11 880,00 грн. до 30.08.2021.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ст. 639ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п. 5 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону (ч. ч. 4, 6ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до ст. ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце.

Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

З наданих та досліджених судом доказів убачається, що відповідач 20 березня 2020 року уклала договір позики з первісними кредиторами у електронній формі, за яким отримала грошові кошти у кредит, користувалася ними, однак у строки встановлені договором їх не повернула, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за ним, яка на підставі договорів факторингу була відступлена позивачу.

Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики, що призвело до виникнення заборгованості, суд, зважаючи на те, що позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договорами факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та проценти, на що він розраховував при укладенні означеного попередньо договору, дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики, а також індекс інфляції та три проценти річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Судом встановлено, що кінцевий термін погашення позики відповідно до умов Договору позики №2192273 від 28.10.2019 сторони обумовили до 27 листопада 2019 року, а тому починаючи з 28 листопада 2019 року у відповідача виникло прострочення за взятими на себе зобов`язаннями.

У свою чергу, нарахування індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення до 23 лютого 2022 року відповідає вимогам п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України.

При цьому судом враховуються аргументи позивача, наведені ним в позові на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема щодо порушення відповідачем умов договору та вимог чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження зібраних по справі доказів, які, на переконання суду, є належними, допустимими та достовірними в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України.

Суд зауважує, що протягом розгляду цивільної справи відповідач, з огляду на вимоги ст. ст.12, 81 ЦПК України, не скористалася своїми процесуальними правами та не надала до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування в підтвердження своєчасного виконання своїх зобов`язань за укладеним договором та оспорення розміру заборгованості, а відтак несе ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням відповідних процесуальних дій.

Відповідачем не надано доказів на спростування наявної заборгованості та її розміру.

Не було отримано таких відомостей і під час розгляду справи по суті.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином взятих на себе зобов`язань, суд вважає за можливе задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Артеміда-Ф»та стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 33 534,87 грн.

Разом з тим, Товариство з обмеженою відповідальністю «Артеміда-Ф»просить суд стягнути на його користь судовий збір у розмірі 2 684, 00 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи встановлено, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

З огляду на те, що позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

Представник позивача також заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 7 000,00 грн. на підставі договору про надання правової допомоги №20240202-3від 02 лютого 2024 року, укладеного між позивачем та адвокатом Бачинським О.М., відповідно до якого останній взяв на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах визначених цим договором, де у п. 4.1 узгоджено, що у разі ухвалення судом рішення на користь клієнта (задоволення позовних вимог у повному обсязі), клієнт зобов`язується сплатити адвокатові винагороду у розмірі 7000 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано копію зазначеного вище договору, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на суму 7000,00 грн., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Бачинського О.М.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з приписів ст. 137 ЦПК України.

Згідно з ч. ч. 1-6 ст. ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Визначаючи суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року в справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року в справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, яка є малозначною, обсяг виконаних адвокатом робіт, а також відсутність судових засідань у цій справі, слід дійти висновку про не співмірність розміру заявленого до стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн., який є завищеним.

Суд, вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000грн, з урахуванням вимог ст. ст. 137, 141 ЦПК України, а саме з урахуванням критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також обґрунтованості таких витрат відповідно до предмета спору з урахуванням ціни позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 11, 203, 205, 207, 512, 526-530, 625-626, 628, 638-639, 1049, 1054, 1077-1078, 1081-1082 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (, 79013, м. Львів, вул. С. Бандери, 87, офіс 54) заборгованість за договором позики №2192273 від 28 жовтня 2019 року в розмірі 33 534 грн. 87 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (, 79013, м. Львів, вул. С. Бандери, 87, офіс 54) судовий збір у розмірі 2 684 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (, 79013, м. Львів, вул. С. Бандери, 87, офіс 54) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подано протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. ст. 353-357 ЦПК України до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України , у цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя