Провадження № 2/752/7673/24
У Х В А Л А

25.10.2024 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Чекулаєва С.О.,

з участю секретаря Пастух З.Ф.,

розглянувши заяву представника Акціонерного товариства «Універсал Банк» про забезпечення позову у справі № 752/22349/24 за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та повернення сторін у попередній стан

ВСТАНОВИВ:

14.10.2024 до Голосіївського районного суду міста Києва разом із позовом надійшла заява представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на

- частину квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що на сьогоднішній день існує спір між Акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про визнання недійсним Договору дарування частки у праві власності квартири АДРЕСА_1 від 21.12.2017, укладеного між ОСОБА_1 як дарувальником та ОСОБА_2 як обдарованою.

На вказаний вище об`єкт нерухомого майна може бути звернуте стягнення в процесі виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, укладеним 20.02.2008 між ним та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є заявник (позивач у справі).

Заявник стверджує, що з метою уникнення звернення стягнення на належну ОСОБА_1 частку в об`єкті нерухомого майна, останній укладав оспорюваний (фраудаторний) правочин.

З огляду на викладене, на думку заявника існують обґрунтовані підстави стверджувати, що об`єкт нерухового майна, яке є предметом оспорюваного правочину, може бути і в подальшому відчужене, що значно ускладнить розгляд справи, а також захист прав та інтересів позивача у випадку ухвалення рішення про задоволення позову.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на судовий захист.

Виконання судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у справі «Горнсбі проти Греції» зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

У рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі «Продан проти Молдови» суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Таким чином, суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Тобто забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до змісту якої суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає зазначеним вище вимогам Європейського суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З аналізу положень статті 149 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що нею передбачено можливість забезпечення позову не лише у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду, а також у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду і ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Тобто, за замістом частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України у вирішенні питання щодо забезпечення позову слід також враховувати за захистом якого порушеного чи оспорюваного права або інтересу звернувся позивач, не обмежуючись лише неможливістю виконання рішення суду та позовними вимогами.

У відповідності до положень пункту 1 частини першої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України видами забезпечення позову є, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Системний аналіз положень статей 149 та 150 Цивільного процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Суд наголошує, що умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Суд встановив що 14.10.2024 Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з наступними позовними вимогами:

- визнати недійсним Договір дарування частки у праві власності квартири АДРЕСА_1 від 21.12.2017, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Доценко І.П., зареєстрований в реєстрі №1695;

- припинити/скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на частку в квартирі АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), проведеної на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38881102 від 21.12.2017 13:03:59, приватний нотаріус Кузьменко І.П., Київський міський нотаріальний округ, місто Київ;

- поновити право власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на частку квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Таким чином предметом спору у справі є правочин укладений з приводу квартири АДРЕСА_1 .

У разі задоволення позову, право власності на частку квартири АДРЕСА_1 буде поновлено за ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадження.

Відповідно до частини першої та п`ятої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Частиною першою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник.

Суд, на підставі наданих разом із заявою про забезпечення позову Відомостей з державного реєстру речових прав 27.09.2024, встановив, що власником квартири АДРЕСА_1 є відповідач у справі ОСОБА_2 на підставі: договору дарування частки в праві власності квартири, серія та номер: 1695, від 21.12.2017, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Доценко І.П. та дубліката свідоцтва про право власності на частку, серія та номер: б/н, виданий 18.09.2017 Відділом приватизації житлового фонду управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

Згідно наявної в матеріалах справи інформації про виконавче провадження (ВП НОМЕР_3) від 04.10.2024, відкритого на виконання виконавчого листа від 20.07.2020 №752/8931/18 з боржника - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) до стягнення підлягає грошова сума у розмірі 152 176,33 швейцарських франків.

Станом на 29.07.2024 сума звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача становить 1 440 384,02 гривні основного боргу та 61 783,00 гривні судового збору.

Дослідивши матеріали справи та поданої заяви про забезпечення позову, враховуючи предмет позову, розмір грошових зобов`язань ОСОБА_1 перед позивачем та можливість відповідача - ОСОБА_2 здійснити подальше відчуження відповідної частки у праві власності на квартиру на яку, у разі задоволення позову про визнання договору недійсним та повернення сторін у попередній стан, може бути звернене стягнення суд дійшов до висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також унеможливити ефективний захист прав або інтересів Акціонерного товариства «Універсал Банк».

Суд звертає увагу, що за своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Накладення арешту на майно не завдає шкоди та збитків відповідачу, не позбавляє його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

Враховуючи наведене, заява Акціонерного товариства «Універсал Банк» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Суд також зазначає, що вартість частини у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 є співрозмірною із заборгованістю ОСОБА_1 перед позивачем, що стягується в межах виконавчого провадження НОМЕР_4. Таким чином, вказаний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Згідно частини сьомої статті 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

З врахуванням частини восьмої статті 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Суд не вбачає підстав вимагати від позивача забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Обставини, за яких суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення у відповідності до положень частини третьої статті 154 ЦПК України, відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 149, 150, 151, 153, 353-354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

1.Заяву представника Акціонерного товариства «Універсал Банк» про забезпечення позову - задовольнити.

2.Накласти арешт на частину квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), яка перебуває у власності ОСОБА_2 .

Стягувач: Акціонерне товариство «Універсал Банк» (04082, м.Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19; )

Боржник 1: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 )

Боржник 2: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Копію ухвали про забезпечення позову направити сторонам по справі, а також виконавцю - для негайного виконання та вжиття відповідних заходів.

Суд роз`яснює, що у відповідності до частини четвертої статті 157 ЦПК України, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя: С.О. Чекулаєв