рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/4735/23

Номер провадження 2/495/648/2024

22 січня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Боярського О.О.,

при секретарі - Червинській І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білгород-Дністровський в порядку загального позовного провадження в підготовчому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування та просить суд:

- встановити факт проживання однією сім`єю більше п`яти років до дня відкриття спадщини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 28 березня 1997 року Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області, в порядку спадкування за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , та складається в цілому з двокімнатної квартири житловою площею 25,5 кв.м., загальною площею 50,73 кв.м.,: 1 коридору, 2 кухні, 3 санвузлу, 4,5 житлових, 6 лоджії.

Позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 05 квітня 2023 року Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №392.

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 вказує, що з 2016 року і до моменту смерті спадкодавця ОСОБА_2 , проживали разом однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 , вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, що підтверджується відповідним актом КП «ЖЕО №1» від 21.04.2023 року, який складений на підставі письмових пояснень сусідів ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 . ОСОБА_1 доглядала за ОСОБА_2 та допомагала їй, що в сенсі ст. 3 СК України означає, що позивачка та спадкоємець проживали однією сім`єю.

З метою прийняття спадщини після ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивачка звернулася до нотаріальної контори з метою оформити спадщину після померлої ОСОБА_2 , однак нотаріусом було відмовлено оскільки позивачка не є родичкою спадкодавця та відсутній заповіт, а для спадкування у відповідності до ст. 1264 ЦК України позивачкою не надано достатніх документів.

Позивачка вказує, що вона є єдиною спадкоємицею до майна померлої ОСОБА_2 оскільки спадкоємців інших не має, так як померла у шлюбі не перебувала, дітей не мала.

На підставі наведеного просить задовольнити позов.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 10 травня 2023 року провадження по справі було відкрито за правилами загального позовного провадження.

09.06.2023 року до суду надійшов відзив на позов Білгород-Дністровської міської ради.

Ухвалою суду від 12 червня 2023 року викликано в судове засідання з метою допиту в якості свідків: ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Ухвалою суду від 26 липня 2023 року витребувано від приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Іваницького О.Ю. копію спадкової справи до майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

06.07.2023 року до суду надійшли додаткові пояснення Білгород-Дністровської міської ради.

22.08.2023 року на виконання ухвали суду про витребування доказів по справі від нотаріальної контори надійшов лист про надання інформації зі спадкового реєстру. Спадкова справа не заводилась до майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суду від 02 жовтня 2023 року повторно викликано в судове засідання з метою допиту в якості свідків: ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Ухвалою суду від 08.01.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву у якій просила суд справу розглядати без її участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Згідно з ч. 2 ст.247ЦПКУкраїни у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 05 квітня 2023 року Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №392.

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Вказане нерухоме майно належало померлій ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.05.2006 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим КП «Білгород-Дністровське БТІ» від 17.07.2006 року.

ОСОБА_1 вказує, що з 2016 року і до моменту смерті спадкодавця ОСОБА_2 , проживали разом однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 , вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, що підтверджується відповідним актом КП «ЖЕО №1» від 21.04.2023 року, який складений на підставі письмових пояснень сусідів ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

З метою прийняття спадщини після ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивачка звернулася до нотаріальної контори з метою оформити спадщину після померлої ОСОБА_2 , однак нотаріусом було відмовлено оскільки позивачка не є родичкою спадкодавця та відсутній заповіт, а для спадкування у відповідності до ст. 1264 ЦК України позивачкою не надано достатніх документів.

Позивачка вказує, що вона є єдиною спадкоємицею до майна померлої ОСОБА_2 оскільки спадкоємців інших не має, так як померла у шлюбі не перебувала, дітей не мала.

22.08.2023 року на виконання ухвали суду про витребування доказів по справі від нотаріальної контори надійшов лист про надання інформації зі спадкового реєстру, відповідно до якого нотаріусом повідомляється, що спадкова справа до майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , не заводилась.

Під час розгляду справи судом двічі допитувалися свідки: ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 . Також була допитана свідок ОСОБА_6 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_6 .

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що була сусідкою померлої ОСОБА_2 та знає останню з 1980 року, а позивачку ОСОБА_1 з 2015 року. Підтвердила той факт, що позивачка ОСОБА_1 з лютого 2018 року постійно проживала із ОСОБА_2 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 надавала постійну допомогу у лікуванні ОСОБА_2 , робила ремонт у квартирі, купувала меблі, продукти харчування. Зазначила, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були теплі відносини. Також вказала, що після смерті ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_1 за власні кошти здійснила організацію поховання ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що була сусідкою померлої ОСОБА_2 та знала померлу з 1985 року. Підтвердила той факт, що позивачка ОСОБА_1 з лютого 2018 року постійно проживала із ОСОБА_2 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . Вказала, що ОСОБА_1 постійно піклувалася за ОСОБА_2 , оскільки остання мала погане здоров`я та постійно хворіла, ОСОБА_1 за власні кошти купувала ліки для ОСОБА_2 , забезпечувала продуктами харчування. В квартирі, у якій вони проживали разом були усі умови для проживання завдяки тому, що ОСОБА_1 за свої кошти робила ремонт, купувала меблі, міняла вікна. Між померлою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були гарні відносини. Після смерті ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_1 за власні кошти здійснила організацію поховання ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_3 пояснила, що була сусідкою померлої ОСОБА_2 та знала померлу та позивачку ОСОБА_1 як сусідок з якими проживала на одному поверсі. Підтвердила той факт, що позивачка ОСОБА_1 з лютого 2018 року постійно проживала із ОСОБА_2 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . Вказала, що ще до того як позивачка та померла почали постійно проживати разом у лютому 2018 року, ОСОБА_1 також постійно допомагала ОСОБА_2 фінансово та по господарству, готувала їжу та допомагала у побуті, залишалася у неї вдома, а з лютого 2018 року вже стала проживати разом із ОСОБА_2 постійно, доглядала за нею, за власні кошті купувала ліки та медичні прилади, оскільки померла дуже часто хворіла.

Свідок ОСОБА_6 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_6 , пояснила, що була подругою померлої ОСОБА_2 . Підтвердила той факт, що позивачка ОСОБА_1 з лютого 2018 року постійно проживала із ОСОБА_2 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . Вказала, що ОСОБА_1 вела із померлою спільне господарство та мали такі відносини як «матір та донька», ОСОБА_2 дуже любила ОСОБА_1 та називала її не інакше як «Танєчка». Діти ОСОБА_1 проживали у цьому ж будинку окремо, оскільки вже були самостійні, старшій донці ОСОБА_1 на той час було 20 років, а молодшій 15 років. Старша донька вже працювала та мала самостійний заробіток. Зазначила, що після смерті ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_1 за власні кошти здійснила організацію поховання ОСОБА_2 .

Таким чином, судом встановлено на підставі належних та допустимих доказів, що з лютого 2018 року і до моменту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (часу відкриття спадщини) позивачка ОСОБА_1 проживала із спадкодавцем однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . Позивачка ОСОБА_1 з померлою були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, позивачка доглядала за ОСОБА_2 , що в сенсі статті 3 СК України означає, що вони зі спадкодавцем проживали однією сім`єю.

Позиція суду та нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями15,16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1264 Цивільного кодексу України, четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином позивачка ОСОБА_1 у відповідності до ч. 3 ст. 1270 ЦК України є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 та додатково встановлювати факт прийняття позивачем спадщини не є необхідним.

Окрім, ОСОБА_1 інших спадкоємців, які б звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 немає.

Відповідно до ч.2ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99, згідно з яким, до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Таким чином, встановлення факту проживання позивачки ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_2 більше п`яти років є необхідним для реалізації спадкових прав позивача у якості спадкоємця четвертої черги спадкування за законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» № 7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заперечуючи проти задоволення позову представник відповідача посилався зокрема на те, що: у даному випадку спір виник між позивачем та нотаріусом, який на законних підставах відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину; сім`я створюється на підставі шлюбу, у зв`язку із чим проживання в одній квартирі осіб однієї ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) статі не підпадає під поняття проживання однією сім`єю; позивачка ОСОБА_1 не відноситься до переліку осіб, які визначені в ст.ст. 1261-1265 ЦК України, та не має права на спадкування за законом; оскільки позивачка ОСОБА_1 в установленому законом порядку не набула право на чуже майно її дії містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 162 КК України; у позивачки ОСОБА_1 відсутні докази фактичного проживання із ОСОБА_2 протягом п`яти років до дня відкриття спадщини, а акт ЖЕО, на який посилається позивачка не підтверджує спільність побуту із спадкодавцем, взаємних прав та обов`язків, ведення домашнього господарства, окрім того а акті вказано, що позивачка проживала із ОСОБА_2 із лютого 2018 року, а в показаннях свідків вказується про їх сумісне проживання з 2016 року; організація і плата позивачкою поховання ОСОБА_2 не підтверджена матеріалами справи та не має значення для встановлення факту проживання однією сім`єю.

Суд не приймає до уваги доводи на які посилається представник відповідача оскільки вони не підтверджуються належними та допустимим доказами та повністю спростовуються матеріалами справи.

Суд вважає безпідставними твердження відповідача стосовно того, що у даній справі спір виник між позивачем та нотаріусом, який на законних підставах відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, те що дії ОСОБА_1 містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 162 КК України; у позивачки ОСОБА_1 та те, що сім`я створюється на підставі шлюбу, у зв`язку із чим проживання в одній квартирі осіб однієї ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) статі не підпадає під поняття проживання однією сім`єю, оскільки такі вимоги не ґрунтується на нормах закону.

Крім того, суд критично ставиться до голослівних тверджень представника відповідача щодо відсутності доказів фактичного проживання позивачки ОСОБА_1 та померлої ОСОБА_2 , оскільки відповідачем не було надано жодного доказу на свою користь, який би спростував наявні в матеріалах справи докази.

Натомість суд вважає, що акт КП «ЖЕО №1» від 21.04.2023 року та показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які були сусідами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та свідка ОСОБА_6 , яка була близькою подругою ОСОБА_2 , є належними та достатніми доказами, наданим позивачкою на підтвердження власних доводів позовної заяви. Вказаний акт про проживання складений повноважною особою паспортистом житлово-експлуатаційного об`єднання на підставі свідчення сусідів, які у свою чергу під час розгляду справи в суді свідчили про те, що позивачка та спадкодавець проживали однією сім`єю, як мати та донька, позивачка піклувалася та допомагала ОСОБА_2 як доглядом за нею так і по господарству, за власні кошти купувала усе необхідне для проживання та існування, купувала продукти харчування, ліки та медичні препарати, сплачувала за комунальні послуги, робила ремонт та купувала меблі тобто були пов`язані спільним побутом.

Стосовно зауважень представника відповідача щодо наявності розбіжностей у періодах проживання позивачки із спадкодавцем, вказаному нею у позові та зазначеному у акті КП «ЖЕО №1» від 21.04.2023 року, судом встановлено, що звертаючись до суду ОСОБА_1 вказала у позові, що проживає із спадкодавцем з 2016 року, а у акті КП «ЖЕО №1» від 21.04.2023 року зазначено, що позивачка проживала разом із ОСОБА_2 з лютого 2018 року. Судом на підставі пояснень позивачки ОСОБА_1 та показань свідків, допитаних в судовому засіданні встановлено, що з 2016 року позивачка ОСОБА_1 почала проживати із спадкодавцем ОСОБА_2 оскільки на той час остання вже мала поганий стан здоров`я та потребувала сторонньої допомоги та догляду, однак ще деякий час ОСОБА_1 періодично залишалася ночувати у квартирі яку знімала у цьому ж будинку із своїми доньками, а з лютого 2018 року позивачка ОСОБА_1 стала проживати в квартирі ОСОБА_2 постійно, оскільки на той час її доньки вже були самостійні, старша донька працювала. Таким чином судом достеменно встановлено, що позивачка ОСОБА_1 почала постійно проживати із спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю із лютого 2018 року та до моменту смерті останньої до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що становить більше п`яти років до дня відкриття спадщини та надає позивачці право на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України.

Суд звертає увагу відповідача на необхідність дотримання положень ст.ст.12,81 ЦПК, якими передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, на час відкриття спадщини позивачка ОСОБА_1 проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , що підтверджується актом КП «ЖЕО №1» від 21.04.2023 року, письмовими поясненнями свідків, які були надані на підтвердження викладених в акті обставин, а також показаннями свідків, наданими в судовому засіданні, з яких вбачається, що позивачка та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали разом з лютого 2018 року до дня її смерті, вели спільне господарство, догляд за ОСОБА_2 до дня її смерті здійснювала позивачка ОСОБА_1 , яка здійснила поховання спадкодавця, у строк встановлений ст. 1270 ЦК України не відмовилася від спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності отримується в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки заявлені вимоги є обґрунтованими, правомірними та спрямовані на захист прав позивачки.

Суд враховує принцип jura novit curia («суд знає закони»), який передбачає обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Даний принцип викладений у постановах Верховного суду у справах № 537/4259/15-ц та № 917/1739/17.

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд вважає, що судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду справи

Суд розглядає справу на підставі наявних в ній матеріалів та доказів, та вважає, що позивачкою на обґрунтування своїх вимог доведено суду належними та допустимими доказами те, що, ОСОБА_1 є спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 обрала належний спосіб захисту права, отже права ОСОБА_1 як спадкоємця, підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,81,263-265,268,273,315,318,319,354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 28 березня 1997 року, разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , більше п`яти років до дня відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 28 березня 1997 року, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на квартиру АДРЕСА_1 , та складається в цілому з двокімнатної квартири житловою площею 25,5 кв.м., загальною площею 50,73 кв.м.,: 1 коридору, 2 кухні, 3 санвузлу, 4,5 житлових, 6 лоджії.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Боярський