УХВАЛА

27 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 461/4092/23

провадження № 61-16916ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Шиповича В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 27 вересня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської обласної прокуратури, відповідно до якого просив стягнути з відповідача на свою користь 1 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27 вересня 2023 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

24 квітня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 вперше подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Галицького районного суду міста Львова від 27 вересня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк, для подання до Верховного Суду підписаної касаційної скарги у новій редакції, у якій зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та яка відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, додати до неї копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

На виконання вимог наведеної ухвали Верховного Суду 20 травня 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, аналогічну за змістом поданій 28 березня 2023 року, в якій повторно формально посилався на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, що суди попередніх інстанцій не врахували статті 8, 22, 40, 55, 56, 64, 129, 129-1, 151-2 Конституції України у даних правовідносинах).

Верховний Суд ухвалою від 20 червня 2024 року продовжив ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги, встановлений ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2024 року. Додатково роз`яснив заявнику про те, що окрім самої лише вказівки на певну норму права, слід зазначити який саме відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, з відповідним обґрунтуванням неправильного її застосування судами.

Заявнику роз`яснювалось також, що формальне посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не може бути підставою для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права (частина перша статті 400 ЦПК України).

27 червня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав заяву про усунення недоліків касаційної скарги, в якій висловив незгоду з ухвалами Верховного Суду 20 травня 2024 року та від 20 червня 2024 року, додав до неї касаційну скаргу, яка тотожна за змістом раніше поданим, в якій повторно формально посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (статей 8, 22, 40, 55, 56, 64, 129, 129-1, 151-2 Конституції України).

Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2024 року (провадження

№ 61-6222ск24) касаційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто скаржнику.

13 серпня 2024 року ОСОБА_1 вдруге подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Галицького районного суду міста Львова від 27 вересня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 квітня

2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2024 року (провадження

№ 61-11939ск24) касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто заявнику. Верховний Суд наголосив на тому, що заявник повторно звертається з касаційною скаргою на рішення Галицького районного суду міста Львова від 27 вересня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року, яка містить недоліки, на які суд неодноразово вже звертав його увагу в межах цієї справи та роз`яснював йому спосіб усунення цих недоліків.

17 вересня 2024 року ОСОБА_1 втретє подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Галицького районного суду міста Львова від 27 вересня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 квітня

2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2024 року (провадження

№ 61-12994ск24) касаційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто скаржнику, оскільки заявником не виконано вимоги ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху.

14 листопада 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 вчетверте подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Галицького районного суду міста Львова від 27 вересня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2024 року (провадження

№ 61- 15388ск24) касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто скаржнику, оскільки ОСОБА_1 не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень.

14 грудня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 вп`яте подав касаційну скаргу на рішення Галицького районного суду міста Львова

від 27 вересня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 01 квітня 2024 року.

Касаційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з огляду на таке.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України встановлено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У частині першій статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно

у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що підставою касаційного оскарження судового рішення є пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права (статті 8, 22, 40, 55, 56, 64, 129, 129-1, 151-2 Конституції України) у подібних правовідносинах, що підтверджується постановою апеляційного суду, у якій відсутні посилання на висновки щодо застосування цих норм права у даних правовідносинах.

Звертаючись вп`яте з однією касаційною скаргою (навіть не змінюючи її дату), ОСОБА_1 посилається на ту саму підставу касаційного оскарження судових рішень з тим самим обґрунтуванням, які вже були предметом оцінки Верховного Суду зокрема в ухвалах від 23 липня 2024 року, від 29 серпня 2024 року, від 26 листопада 2024 року.

Такі дії можуть свідчити про незгоду заявника із вказаними ухвалами та намагання отримати від Верховного Суду іншу правову оцінку обставин, яка була надана в ухвалах від 23 липня 2024 року (провадження № 61-6222ск24), від 29 серпня 2024 року (провадження № 61-11939ск24), від 26 листопада 2024 року (провадження № 61- 15388ск24).

Об`єктивних перешкод для виконання роз`яснень, викладених в ухвалах Верховного Суду від 23 липня 2024 року, від 29 серпня 2024 року та

від 26 листопада 2024 року, ОСОБА_1 не наведено та Верховним Судом не встановлено.

У цій справі ОСОБА_1 чотири рази повернуто касаційну скаргу. Звертаючись вп`яте заявник не усунув обставин, які стали підставою для повернення попередніх скарг.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Отже, оскільки у касаційній скарзі ОСОБА_1 не викладені передбачені ЦПК України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку, касаційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

За загальним правилом повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до Верховного Суду, за умови, якщо обставини, які стали підставою для повернення скарги усунені (перестали існувати).

Керуючись статтею 44, пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 27 вересня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року у цивільній справі

№ 461/4092/23 повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи, а також особі, яка подала скаргу разом з доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Шипович