Провадження № 2/760/5391/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого - судді Зуєвич Л.Л., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса представника: АДРЕСА_2 ; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_3 ) до Моторного (транспортного) страхового бюро України /далі - МТСБУ/ (; адреса: 02002, м. Київ, бул. Русанівський, буд. 8; e-mail: ), про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

22.12.2023 до Солом`янського районного суду міста Києва через систему «Електронний суд» надійшла вказана позовна заява, датована 21.12.2023, за підписом представника позивача - ОСОБА_2 (діє на підставі ордеру), в якій позивач просить стягнути з відповідача:

- 19 200,00 грн - страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності позивача;

- 51 881,26 грн - страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням позивача.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2024 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю ОСОБА_3 .

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15.01.2024 позовну заяву прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмове провадження).

Розпорядженням керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва № 496 від 28.02.2024 у зв`язку з звільненням у відставку головуючого судді ОСОБА_3, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.02.2024 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/).

Доводи позову

В обґрунтування позову, зокрема, вказано, що 24.02.2021 приблизно о 15 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме технічно справним автомобілем марки FORD MUSTANG, р.н. НОМЕР_2 , рухався у світлу пору доби вулиці Кайсарова, поблизу буд. № 11, зі сторони проспекту Валерія Лобановського, в напрямку вулиці Сумської в м. Києві.

Зазначається, що під час руху на заокругленні, водій ОСОБА_4 будучи неуважним, не обрав безпечної швидкості для руху та не врахував дорожню обстановку, втратив керування над автомобілем FORD MUSTANG, р.н. НОМЕР_2 , чим грубо порушив пункти 1.5, 2.3 б), д); 12.1 Правил дорожнього руху України, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем марки Volkswagen Polo, р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який рухався на зустріч по вул. Кайсарова, зі сторони вул. Сумської, в напрямку проспекту Валерія Лобановського в м. Києві, в крайній лівій смузі для руху при наявності двох смуг руху в попутному напрямку та двох смуг в зустрічному напрямку, оснащеною дорожньою розміткою 1.3., 1.5. ПДР України.

Як стверджується у позові, внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажиру автомобіля Volkswagen Polo, р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , було заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості, а саме: ЗХСМТ. Крайові переломи L4, L5. Закритий фрагментарний перелом лівої малогомілкової кістки зі зміщенням. Закритий перелом шиловидного відростка лівої ліктьової кістки. Забої, садна м`яких тканин лівої гомілки.

Зауважується, що 24.02.2021 позивача було доставлено до відділення політравми КНП «КМКЛ № 17» бригадою відділення ЕМ(ш)Д № 3, з травмами отриманими внаслідок ДТП, де йому була надана медична допомога.

При цьому, у позові вказується, що 10.03.2021 позивач поступив на стаціонарне лікування у КНП «КМКЛ № 12», в якому 11.03.2021 йому було виконано оперативне лікування метало-остеосинтез LCP пластиною та гвинтами н/3 лівої малогомілкової кістки та 12.03.2021 позивач був виписаний на амбулаторне лікування за місцем проживання.

У позові звертається увага на те, що 13.03.2021 позивач поступив на амбулаторне лікування в КНП «Консультативно-діагностичний центр» Солом`янського району м. Києва з діагнозом: стан після МОС LCP пластиною та гвинтами н/3 лівої малогомілкової кістки, внаслідок закритого перелому н/3 малогомілкової кістки лівої гомілки із зміщеннями та в подальшому 12.06.2021 позивач виписаний в задовільному стані.

Акцентується, що за фактом ДТП матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України 04.03.2021 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000550.

Позивач наголошує, що 18.06.2021 прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва Сурмієвич Альоною Олександрівною був затверджений обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000550 від 04.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та передано для розгляду до Солом`янського районного суду м. Києва.

Зі слів позивача, станом на сьогодні кримінальне провадження № 0000550 від 04.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, розглядається в Солом`янському районному суді міста Києва за № 760/16346/21.

Разом з тим, позивач зазначає, що станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки FORD MUSTANG, р.н. НОМЕР_2 , не була застрахована.

Також позивач стверджує, що він з метою вжиття заходів досудового врегулювання звертався до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, проте відповідач так і не здійснив виплату страхового відшкодування в повному обсязі у строки встановлені п. 36.2 ст. 36 Закону №1961-IV, що стало підставою для звернення позивача в суд за захистом свого порушеного права на страхове відшкодування.

Щодо правової позиції відповідача МТСБУ

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

Як вбачається з довідки про доставку електронного документу, ухвала суду про відкриття провадження ну даній справі від 15.01.2024 отримана відповідачем через його електронний кабінет 19.02.2024 (а.с. 106).

Відповідно до ч. 7 ст. 14 ЦПК України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

При цьому, суд враховує, що жодних заяв, клопотань, пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідача на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити правову позицію відповідача щодо предмету спору.

Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

До матеріалів справи долучено копію обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000550 від 04.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, затвердженого 18.06.2021 прокурором у кримінальному провадженні Сурмієвич А.О. (а.с. 18-23), у якому, зокрема, зазначено наступне:

«7) Формулювання обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянину України, уродженцю с. Никонівка, Срібнянського району, Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимому,обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

Так, 24.02.2021 приблизно о 15 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме технічно справним, автомобілем марки «Ford Mustang», р.н. НОМЕР_4 , рухався у світлу пору доби по мокрій, кривій в плані ділянці проїзної частини вулиці Кайсарова, поблизу буд. №11, зі сторони проспекту Валерія Лобановського, в напрямку вулиці Сумської в м. Києві. Під час руху на заокругленні, водій ОСОБА_4 будучи неуважним, не обрав безпечної швидкості для руху та не урахував дорожню обстановку, втратив керування над автомобілем «Ford Mustang», р.н. НОМЕР_4 , чим грубо порушив пункти 1.5, 2.3 б), д); 12.1 Правил дорожнього руху України, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Polo», р.н. НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався на зустріч по вул. Кайсарова, зі сторони вул. Сумської, в напрямку проспекту Валерія Лобановського в м. Києві, в крайній лівій смузі руху при наявності двох смуг руху в попутному напрямку та двох смуг в зустрічному напрямку, оснащеною дорожньою розміткою 1.3, 1.5 ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Volkswagen Polo», р.н. НОМЕР_5 ОСОБА_1 отримав тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Установлено, що при зверненні за медичною допомогою 24.02.2021 о 15.14 год. у гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мали місце такі ушкодження: закрита травма лівого передпліччя у вигляді перелому шилоподібного відростка ліктьової кістки; закрита травма лівої гомілки у вигляді уламкового перелому лівої малогомілкової кістки в проксимальній та дистальній третинах зі зміщенням уламків, саден м`яких тканин гомілки.

Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони травмуючою дією тупого (их) предмета (ів), могло утворитись в термін, вказаний в постанові, тобто, 24.02.2021 при транспортній травмі (травма в салоні автомобіля, що рухався, при зіткненні його з перешкодою).

Таким чином, між подіями транспортної травми від 24.02.2021 та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_1 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Морфологічні властивості виявлених переломів - дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаних кісток так і відновлення функції лівого передпліччя та лівої гомілки буде спостерігатися у строк понад 21 добу, та саме з цього строку, обчислювати тривалість розладу здоров`я, як критерію визначення ступеню тяжкості. Тому, вказані закриті травми за ступенем тяжкості відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, відповідно п. п. 2.2.1/в. та 4.6. «Правил».

Установлено, що в ситуації, що склалася безпосередньо перед дорожньо- транспортною пригодою, водій автомобіля «Ford Mustang» д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_4 повинен був керуватися вимогами пункту 12.1 ПДР України. В ситуації, що склалася безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_5 ОСОБА_5 , повинен був керуватися вимогами пункту 12.3 ПДР України. В даній дорожній ситуації, водій автомобіля «Ford Mustang» д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів, шляхом виконання вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації, водій автомобіля «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_5 ОСОБА_5 , з моменту виникнення небезпеки для руху, не мав технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів, шляхом застосування екстреного гальмування. В даній дорожній ситуації, в діях водія автомобіля «Ford Mustang» д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_4 , експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.1 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації, в діях водія автомобіля «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_5 ОСОБА_5 , експертом, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України не вбачається. З технічної точки зору, причиною даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля «Ford Mustang» д.н.з. «Ford Mustang» д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_4 вимогам пункту 12.1 ПДР України.

Під час керування транспортним засобом марки «Ford Mustang» д.н.з. «Ford Mustang» д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_4 допустив порушення вимог наступних пунктів Правил дорожнього руху України:

- п. 1.5 ПДР України, згідно якого «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- п. 2.3.6) ПДР України, згідно якого «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

- п. 2.3.д) ПДР України, згідно якого «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;

- п. 12.1 ПДР України, згідно якого: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Порушення водієм автомобіля марки «Ford Mustang» д.н.з. «Ford Mustang» д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_4 вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», «д», 12.1 Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, у вигляді отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень.

На підставі викладеного, ОСОБА_4 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.»

В матеріалах справи наявна роздруківка сторінки веб-сайту https://kitsoft.kiev.ua з інформацією про те, що поліс на ТЗ № НОМЕР_2 не знайдено (а.с. 65).

Як вбачається з матеріалів справи представником позивача 19.04.2023 складено повідомлення про вказану дорожньо-транспортну пригоду, адресоване МТСБУ (а.с. 67).

До матеріалів справи долучено копію заяви про виплату страхового відшкодування від 19.04.2023 пов`язаного із витратами на лікування в сумі 51 881,26 грн адресовану МТСБУ (а.с. 68) та заяви про виплату страхового відшкодування від 19.04.2023 пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності у розмірі 9 800,00 грн адресовану МТСБУ (а.с. 69)

На підтвердження позовних вимог позивачем до матеріалів справи долучено копії:

- листа КНП «КМКЛ № 17» № 207 від 28.04.2023, з якого вбачається, що ОСОБА_1 був доставлений до відділення політравми КНП «КМКЛ № 17» 24.02.2021 бригадою відділенням ЕМ(м)Д № 3 з травмами отриманими внаслідок ДТП (а.с. 24);

- виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1739, видана КНП «КМКЛ № 12», відповідно до якої з 10.03.2021 по 12.03.2021 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні (а.с. 26-27);

- листка лікарських призначень від 01.05.2023 (а.с. 28);

- довідки № 1739 від 31.07.2023, виданої КНП «КМКЛ № 12» (а.с. 29);

- калькуляції вартості медикаментів, аналізів, досліджень та консультацій для лікування хворого ОСОБА_1 за період з 10.03.2021 по 12.03.2021 (а.с. 30-31);

- виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 11.06.2021, видана КНП «Консультативно-діагностичний центр» Солом`янського району м. Києва, відповідно до якої 13.03.2021 по 11.06.2021 ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні (а.с. 32-33);

- висновку ультразвукового дослідження вен системи нижньої порожнистої вени (нижніх кінцівок) від 24.09.2021 (а.с. 34);

- платіжного доручення № 36 від 09.03.2021 на суму 17 200,00 грн з призначенням платежу «оплата рахунку № 7 від 09.03.2021 р. набір для остеосинтезу. ОСОБА_1 » (а.с. 35);

- квитанцій на загальну суму 34 681,26 грн (а.с. 42-60);

Крім того, до позовної заяви долучено копії: рахунку фактури № 7-03/21 від 09.03.2021 на загальну суму 17 200,00 грн (а.с. 36); видаткової накладної № 7-03/21 від 09.03.20221 на загальну суму 17 200,00 грн (а.с. 37); сертифікату відповідності № R3M 156 051 В1 від 22.10.2021 (а.с. 38); виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань щодо ФОП ОСОБА_6 (а.с. 39-40); витягу з реєстру платників єдиного податку № 27049 від 09.08.2021 (а.с. 41); паспорту ОСОБА_1 (а.с. 61-62); картки платника податків ОСОБА_1 (а.с. 63); витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 (а.с. 64); заяви ОСОБА_1 від 19.04.2023 (а.с. 66); заяви представника позивача про доручення документів на виплат страхового відшкодування від 21.04.2023 адресовану МТСБУ (а.с. 70); заяви представника позивача про доручення документів на виплат страхового відшкодування від 03.05.2023 адресовану МТСБУ (а.с. 71); заяви представника позивача про доручення документів на виплат страхового відшкодування від 12.05.2023 адресовану МТСБУ (а.с. 72); заяви представника позивача про доручення документів на виплат страхового відшкодування від 28.07.2023 адресовану МТСБУ (а.с. 73).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

За змістом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1166 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Так, в силу приписів ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ст. 9 Закону України "Про страхування" страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

За змістом Закону (ст.ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з п. 36.2. ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Аналіз чинного законодавства свідчить, що під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі. Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на ту обставину, що в результаті ДТП він отримав тілесні пошкодження.

При цьому встановлено факт завдання шкоди позивачу.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи позивач через свого представника повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування.

Верховний Суд України 03.12.2014 при розгляді цивільної справи № 6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Слід також зауважити, що обов`язок щодо звернення до страховика про виплату страхового відшкодування установлений законом для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Факт настання страхового випадку ніким у справі не оспорюється та зафіксований правоохоронними органами (позиція Верховний Суд у справі № 500/2095/15 у постанові від 10.01.2019).

Відповідно до висновку Верховного Суду, зазначеного в постанові від 16.07.2018 у справі № 910/20412/16: відсутність в матеріалах справи судового рішення, яким громадянин був би притягнутий до відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки таке рішення є обов`язковим для суду, проте, не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди.

Статтею 25 Закону передбачено відшкодування потерпілому доходів, неотриманих у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах:

для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю;

для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною;

для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі.

Позивач є повнолітньою та працездатною особою, перебував на лікуванні у період з 10.03.2021 по 12.03.2021 та з 13.03.2021 по 11.06.2021, що підтверджується дослідженими судом документами закладів охорони здоров`я.

Аналіз наданого позивачем розрахунку відшкодування за шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності свідчить, що такий розрахунок є арифметично не вірним, у зв`язку з тим, що позивачем помилково застосовано кількість календарних дні за вказані періоди.

Враховуючи наведене, суд зробив перевірку розрахунків відшкодування за шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності:

Кількість календарних днів за період з 10.03.2021 по 12.03.2021 складає 3 днів, кількість календарних днів за період з 13.03.2021 по 11.06.2021 складає 91 день, тобто 94 календарних дні.

Розрахунок суми:

6 000,00 грн (мінімальна заробітна плата у 2021 році) / 30 днів = 200,00 грн.

94 дні х 200,00 грн = 18 800,00 грн.

Таким чином, розмір відшкодування тимчасової втрати працездатності позивача складає 18 800,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем у справі, що є предметом розгляду, доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог в частині наявності підстав та розміру страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням.

Таким чином, вимога про стягнення з відповідача страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням в сумі 51 881,26 грн підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Щодо витрат на правничу допомогу

Згідно положень ч. ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) зазначено наступне:

«Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших».

Суд враховує, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у описовій частині позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача в т.ч. 21 324,00 грн витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 12).

На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату, до матеріалів справи позивачем, зокрема, долучено копії:

-витягу з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с. 74-75);

-виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Адвокатського об`єднання «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» (а.с. 76-77)

-договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № ЗД 822 від 11.04.2023 (а.с. 78-81);

-додатку № 1 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № ЗД 822 від 11.04.2023 (а.с. 82-83);

- свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 86);

- ордеру від 21.12.2023 серії АІ № 1516509 (а.с. 99);

- детального розрахунку робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої (правової) допомоги від 18.12.2023, на загальну суму 21 320,00 грн, яка складається з:

1. Консультації.

1.1. Консультація клієнта щодо порядку, строків та розміру відшкодування, який можливо отримати від страхової компанії - 1 000,00 грн.

2. Досудове врегулювання спору.

Вказані дії складаються з:

2.1. встановлення страхової компанії, в якої застрахована цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки;

2.2. збирання та витребування доказів необхідних для отримання страхового відшкодування;

2.3. визначення виду страхового відшкодування належного Клієнта та встановлення його розміру;

2.4. підготовка та надсилання до страхової компанії повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування;

2.5. подання додаткових документів страховій компанії на її вимоги;

2.6. правовий аналіз рішення, дій та бездіяльності страхової компанії щодо виплати страхового відшкодування клієнту - 7 000,00 грн.

3. Підготовчі дії спрямовані на подання позовної заяви в суд.

Вказані дії складаються з:

3.1. з`ясування чи мали місце обставини (факти), про які вказує клієнт, та якими доказами вони підтверджуються;

3.2. з`ясування чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3.3. визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин;

3.4. визначення правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин з врахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду;

3.5. збір необхідних доказів для підтвердження позовних вимог;

3.6. аналіз судової практики;

3.7. подання адвокатських запитів про витребування доказів - 4 000,00 грн.

4. Підготовка та подання позовної заяви в суд.

Вказані дії складаються з:

4.1. визначення підсудності розгляду позовної заяви;

4.2. визначення складу учасників судового процесу;

4.3. розрахунок ціни позову та складення обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються;

4.4. складання розрахунку судових витрат, які були понесені;

4.5. написання позовної заяви з обгрунтуванням позовних вимог та доказів, що їх підтверджують;

4.6. сканування та додавання до позовної заяви копії всіх документів та доказів на підтвердження позовних вимог;

4.7. завантаження позовної заяви та всіх документів, що до неї додаються, в систему "Електронний Суд" - 9 320,00 грн (а.с. 84-85).

Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Суд бере до уваги те, що відповідач своїм правом на подачу письмових пояснень чи заперечень, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не скористався, хоча положеннями п. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на нього.

Разом з тим, суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17).

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

У додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 160/6899/20, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19, провадження № 14-202цс21).

Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними.

Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Суд звертає увагу на те, що частина робіт, вказаних в детальному розрахунку наданих послуг, виконаних для надання правничої (правової) допомоги від 18.12.2023, не відповідають критерію неминучості витрат сторони у судовій справі, оскільки сам по собі аналіз обставин справи, доказів та судової практики не належить до представництва та захисту прав клієнта у суді та охоплюється (є складовою) підготовкою та поданням позову, тому не можуть вважатися фактично понесеними як окремий вид робіт, виконаних адвокатом (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 385/513/23, провадження № 61-8313св24).

При цьому, суд враховує, що складання позову у даній справі не потребувало аналізу великої кількості документів, справа за позовом ОСОБА_1 розглянута у спрощеному провадженні без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Відтак, надання правничої допомоги адвокатом у даній справі зводилося до складання та подання позовної заяви, з незначною кількістю доказів.

Враховуючи зазначене, результат розгляду справи в суді (часткового задоволення позову), оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених витрат, предмет позову, складність справи, обсяг фактично наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, відсутність клопотання про зменшення судових витрат, поведінку сторони під час розгляду справи, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у сумі 10 000,00 грн, що відповідає критеріям розумності, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору.

Щодо судового збору

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки позовну заяву ОСОБА_1 подано через систему «Електронний суд», то до сплати судового збору необхідно застосувати коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Виходячи з цього суд приходить висновку про стягнення з відповідача 968,96 грн судового збору в дохід держави.

За змістом ч. 4 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями про стягнення судового збору стягувачем є Державна судова адміністрація України.

Відповідно до п. 11 розділу XIX «Звернення судових рішень до примусового виконання» Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 оригінал виконавчого документа про стягнення судового збору надсилається судом до ДСА України або відповідного територіального управління ДСА України, як представника стягувача відповідно до частини четвертої статті 16 Закону України "Про виконавче провадження", для його подальшого пред`явлення до виконання.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (; адреса: 02002, м. Київ, бул. Русанівський, буд. 8) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ):

- 18 800,00 грн (вісімнадцять тисяч вісімсот гривень) страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності ОСОБА_1

- 51 881,26 грн (п`ятдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят одна гривня двадцять шість копійок) страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням ОСОБА_1 ;

- 10 000,00 грн (десять тисяч гривень) витрат на правничу допомогу.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (; адреса: 02002, м. Київ, бул. Русанівський, буд. 8; e-mail: ) 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок) судового збору в дохід держави.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

Оригінал виконавчого документа про стягнення судового збору надіслати до Державної судової адміністрації України (; адреса: 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5), як представника стягувача.

Суддя Л. Л. Зуєвич