Справа № 362/3455/23
Провадження № 2/362/370/24
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2024 року

суддя Васильківського міськрайонний суд Київської області Марчук О.Л., розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Форт» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що за рішенням суду з відповідача було стягнуто грошові кошти в іноземній валюті за кредитним договором.

Також, позивач зазначив, що за відповідними договорами купівлі-подажу майнових прав він набув право вимоги за зазначеним кредитним договором відповідача, а тому, оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за рішенням суду не виконує, що порушує права позивача, у зв`язку із чим позивач на підставі статті 625 ЦК України просить стягнути із відповідача на свою користь 3 % річних в сумі 88 025 гривень 94 копійки та інфляційні втрати в сумі 472 079 гривень 33 копійки за період прострочення зобов`язання з 25 травня 2020 року по 25 травня 2023 року (а.с. 23 25).

Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження.

Відповідач надав суду відзив на позов у якому, посилаючись на задавненість основної вимоги, просив застосувати правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року по справі № 285/3536/20 та відмовити в задоволенні позову (а.с. 51 53).

Також, відповідач надав суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 54).

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Із доданої до позову копії кредитного договору № 166/П/29/2008-840 від 14 серпня 2008 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вбачається, що останні отримали від банку кредит в сумі 17 492 доларів США з відсотками в розмірі 15,3 % на рік строком до 13 серпня 2015 року (а.с. 10 12).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач також посилається на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.11.2021 року, якою замінено сторону стягувача у справі № 362/7580/15-ц за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 166/П/29/2008-840 від 14 серпня 2008 року замість ТОВ «ФК «Інвест Хаус» на його правонаступника ТОВ «ФК «Форт» (а.с. 14 16).

Натомість, суд наголошує на тому, що додана до позову копія ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.11.2021 року містить відмітку: «не набрало законної сили» (а.с. 14 16).

Як наслідок, у суду відсутні процесуальні підстави вважати, що позивач у встановленому законом порядку набув прав кредитора за укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 договором № 166/П/29/2008-840 від 14 серпня 2008 року.

Проте, позивачем не надано та в матеріалах справи відсутня належним чином завірена копія ухвали від 16.11.2021 року із відміткою про набрання нею законної сили.

Отже, під час розгляду справи позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

При цьому, суд вважає, що позивач беззаперечно мав можливість додати до позовної заяви усі докази, що підтверджують обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Крім того, згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Тобто, вчинення судом дій (наприклад, витребування від суду належним чином завіреної копії або роздруківка з ЄДРСР) з метою отримання копії ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.11.2021 року з відміткою суду про «набрання нею законної сили», безумовно призведе до порушення визначених статтями 12 і 13 ЦПК України принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, що є неприпустимим.

Також, суд застосовує правові висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року по справі № 130/2604/18, за якими.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньо економічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно із статтею 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

За змістом доданої до позову копії кредитного договору № 166/П/29/2008-840 від 14 серпня 2008 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , судом встановлено, що кредит було надано в іноземній валюті доларах США (а.с. 10 12).

Таким чином, у даній справі, норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції не поширюються на спірні правовідносини, оскільки відбулося прострочення грошового зобов`язання визначеного в іноземній валюті, яка не підлягає індексації.

Як наслідок, є безпідставними і необґрунтованими вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти виражені в іноземній валюті.

Також, суд враховує, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, заявлені позивачем суми трьох процентів річних не підлягають стягненню за правилами частини 2 статті 625 ЦК України, оскільки інший розмір процентів в розмірі 15,3 % річних встановлений у пункті 1.1.3.1. договору кредиту № 166/П/29/2008-840 від 14 серпня 2008 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (а.с. 10 12).

За таких обставин, позов є безпідставним і необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Крім того, суд не приймає до уваги та відхиляє викладені за змістом відзиву посилання відповідача на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року по справі № 285/3536/20, оскільки в зазначеному судовому рішенні було встановлено факт зміни строку виконання зобов`язань боржників по кредитним договорам, в зв`язку з чим перебіг позовної давності щодо стягнення основної заборгованості розпочався на тридцятий день з дня отримання вимог в лютому 2009 року.

Однак, у даній справі не було змінено ані вид виконання зобов`язання, ані строк виконання зобов`язань боржників за кредитним договором, а тому, суд не вбачає процесуальних підстав для застосування правої позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року по справі № 285/3536/20.

Також, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (правові висновки постанови від 04 червня 2019 року по справі № 916/190/18).

При цьому, на підставі пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у позові, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на позивача (а.с. 4).

На підставі викладеного, керуючись статтями 533, 625, 1054 ЦК України, статтями 1 13, 19, 23, 27, 34, 76 83, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263 265, 273, 274 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні цивільного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Форт» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного рішення суду 05 лютого 2024 року.