СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/19369/24

пр. № 2/759/5859/24

26 грудня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Натальчук А.І., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.09.2022 року приблизно о 18 годині 30 хвилин, керуючи транспортним засобом «ЗАЗ Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , по вулиці Новопирогівській в місті Києві, водій ОСОБА_1 , здійснив зіткнення з автомобілем Hyndai ACCENT д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушив вимоги пунктів 2.9 (а), 2.3 (б), 10.1 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 ч. 1, ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 07.12.2022 року по справі №752/13790/22, дорожньо-транспортна пригода сталась у зв`язку з порушенням відповідачем Правил дорожнього руху, наслідком чого стало встановлення вини відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а також ч. 1 ст. 130 КУПАП, оскільки відповідач перебував за кермом в стані алкогольного сп`яніння.

На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за полісом №209664928.

Позивач також зазначив, що керуючись нормами чинного законодавства, та з врахуванням п. 36.2, ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем було враховано всі документи надані потерпілою особою, ОСОБА_2 , власником автомобіля Hyndai ACCENT д.н.з. НОМЕР_2 та було виплачено 38 000,00 грн. страхового відшкодування.

Зважаючи на викладене, позивач вважає, що до нього у порядку регресу перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 38 000,00 грн.

На підставі викладеного позивач просить стягнути із відповідача на свою користь 38 000,00 грн. відшкодування та вирішити питання судових витрат, а саме: стягнути із відповідача суму сплаченого судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н. О.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

30.09.2024 року представник позивача - адвокат Білинова А.В. за допомогою системи «Електронний суд» подала до суду заяву про виконання ухвали суду. Зокрема, зазначила, що 26.09.2024 року нею було направлено запит № 2417 до Голосіївського районного суду з метою отримання належним чином засвідченої постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 07.12.2022 року по справі № 752/13790/22. Просила врахувати, що надання Голосіївським районним судом м. Києва запитуваної постанови суду може зайняти деякий час, зважаючи на велику завантаженість судів, а тому просила дочекатися надання постанови поза межами строку наданого судом для виправлення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

19 листопада 2024 року представник позивача - адвокат Білинова А.В. за допомогою системи «Електронний суд» подала клопотання про долучення доказів, якою просила долучити до матеріалів справи постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 07.12.2022 року по справі № 752/13790/22.

Відповідачу ОСОБА_1 ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялась на його зареєстроване місце проживання, згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА - АДРЕСА_1 (а.с. 40).

Як вбачається із наявної у матеріалах справи інформації, зокрема трекінгу поштового відправлення №156, котрим відповідачу по справі були направлені ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками, зазначені документи були вручені члену сім`ї ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії (ч. 3 ст. 130 ЦПК України).

Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, відзив на позовну заяву не подав, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні не подавалися.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Судом встановлено, що між страховиком ТДВ СК «Альфі-Гарант» та ОСОБА_1 було укладено Поліс №209664928 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечений транспортний засіб: ЗАЗ, Lanos, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_3 . Строк дії полісу визначено із 00:00 годин 10.07.2022 року по 09.07.2023 року (включно) (а.с. 47).

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.12.2022 року у справі №752/13790/22 (провадження №3/752/7491/22) встановлено, що ОСОБА_1 19.09.2022 року приблизно о 18 годині 30 хвилин, керуючи транспортним засобом «ЗАЗ Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Новопирогівській в місті Києві, порушив вимоги пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху України, а саме - керував вказаним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, крім того 19.09.2022 року приблизно о 18 годині 30 хвилин, керуючи транспортним засобом «ЗАЗ Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Новопирогівській в місті Києві, порушив вимоги пунктів 2.3 б), 10.1 Правил дорожнього руху України, а саме - не врахував дорожньої обстановки перед початком руху, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_2 , що спричинило механічні пошкодження, тобто вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 124, 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Огляд на стан сп`яніння за згодою водія ОСОБА_1 проводився із застосуванням приладу «Drager» №ARHK-0572 і згідно роздруківки приладу - вміст алкоголю у його крові становив 2.20 ‰.

Зазначеною постановою, яка набрала законної сили 20.12.2022 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та згідно ст. 36 ч. 2 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень 00 копійок з позбавленням керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином суд встановив, що 07.12.2022 року, автомобілем «ЗАЗ Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на момент вчинення ДТП був забезпечений Полісм №209664928, керував ОСОБА_1 , який керував вказаним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Вказаний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18.

Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

22 вересня 2022 року до Генерального директора ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернувся ОСОБА_3 (власник транспортного засобу «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_2 ) із повідомленням ЦВ (потерпілий - майно) щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19 вересня 2022 року (а.с. 9-10).

23 листопада 2022 року ОСОБА_2 звернулась до Генерального директора ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» із заявою ЦВ (потерпілий) щодо відшкодування витрат, пов`язаних з пошкодженням майна: автомобіль «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_2 . Просила виплату страхового відшкодування здійснити на реквізити (а.с. 11).

Між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 23 листопада 2022 року укладено угоди про розмір страхового відшкодування у відповідності до котрої сторони досягли згоди, що сума матеріального збитку за страховим випадком, що стався 19.09.2022 року складає 40 600,00 гривень, а з вирахуванням франшизи, яка за полісом 209664928 складає 2 600,00 гривень, в розмірі 38 000,00 гривень (а.с. 18).

У відповідності до розрахунку страхового відшкодування згідно Угоди та Страхового акта №ЦВ/22/3909, сума страхового відшкодування за вирахуванням франшизи згідно Угоди від 23.11.2022 року становить 38 000,00 гривень (а.с. 19, 20).

Суду надано платіжну інструкцію в національній валюті від 29 листопада 2022 року №31969 від 29 листопада 2022 року з якої вбачається, що ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» здійснило платіж у розмірі 38 000 гривень 00 копійок із призначенням платежу «1091* Страх. відшк. ОСОБА_2 (ІПН …) зг. страх. акту №ЦВ/22/3906 за дог. страх. №209664928 від 24.06.2022. Без ПДВ» на рахунок отримувача ОСОБА_2 (а.с. 21).

Суд враховує положення п.п. в п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до якої страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Положеннями п.п. а п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як було встановлено судом із постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 07.12.2022 року у справі №752/13790/22, ОСОБА_1 07.12.2022 року керував автомобілем «ЗАЗ Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Зазначена постанова набрала законної сили 20.12.2022 року та не була оскаржена в апеляційному порядку.

Таким чином, у страховика після виплати страхового відшкодування виникло право регресу до ОСОБА_1 як водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а тому витрати пов`язані зі сплатою страхового відшкодування у розмірі 38 000,00 гривень підлягають стягненню в примусовому порядку із ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що більшість аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, отримали достатню оцінку з боку судів в тій мірі, щоб вважати рішення судів обґрунтованими.

Щодо судових витрат суд дійшов наступного.

У своїй позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви, судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 3 028,00 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач просить стягнути із відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн.

За п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Так, у матеріалах справи міститься: копія витягу з договору про надання правничої допомоги від 14 травня 2019 року, що укладений між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та Адвокатським Бюро «Грідін і Партнери»; Завдання-доручення до договору про надання правничої допомоги від 28 червня 2023 року, зокрема щодо отримання професійної правничої допомоги у страхові справі щодо ОСОБА_1 ; акт прийому-передачі наданої правничої допомоги від 19.08.2024 року, згідно якого загальна вартість наданої правової допомоги складає по страховій справі ОСОБА_1 складає 6 000,00 грн.; копія ордеру серії АІ № 1121659 від 08.06.2021 року; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС № 8246/10 від 28.11.2019 року; платіжну інструкцію в національній валюті №36405 від 03 липня 2023 року про сплату ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» 31 000,00 гривень на рахунок АБ «ГРІДІН І ПАРТНЕРИ» щодо оплати за завданням дорученням від 28 червня 2023 року.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Так, учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом. Тобто саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц (провадження № 61-19582св20), від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16 (провадження № 61-12783св21).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 06грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19.

Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу, врахувавши те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а від відповідача не надходили заперечення щодо суми витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 6 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Таким чином, в порядку розподілу судових витрат із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 3 028,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6 000,00 грн.

Керуючись ст. ст.12,76,77,78,79,80,81,263,265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 26) суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 38 000 (тридцять вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 26) судові витрати у межах сплаченого судового збору у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 26) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Суддя Н.О.Горбенко