СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17254/24

пр. № 2/759/5382/24

27 листопада 2024 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Журибеда О.М.

за участю секретаря - Хвостенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до Приватного акоціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про стягнення строхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

У серпнія 2024 року позивач, яка також діє в інтересах малоілтньої ОСОБА_2 через свого представника звернулась до суду з позовом до ПрАТ «СК «ТАС», в якому просить: стягнути з ПрАТ на користь ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малоілтньої ОСОБА_2 60000, 00 грн. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду, 180000,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потепілого, 137900, 00 грн. страхового відшкодування, понесених витрат на поховання.

Поз мотивує тим, що 28.09.2020 року близько 19:00 год. по вул. Магістральній в м. Пологи відбулася ДТП, в якій неповнолітній воді ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом «Chery Tiggo», д.н.з. НОМЕР_1 , допустив перекидання керованого ним транспортного засобу та наїзд на дерево. Внаслідок даної ДТП пасажир автомобіля ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень помер. ОСОБА_1 є дружиною загиблого та законним представником малолітньої дитини загиблого ОСОБА_2 . Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія «Chery Tiggo», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третії осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язковго страхування цивільно-правової відповідальності власників назмених транспортних засобів №АР8057476. 28.09.2020 року за фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження №0000366. В ході проеведення досудового рослідування було проведно експертизу, якою було встаонвлено, що смерть ОСОБА_4 настала ввід сполученої травми голови та тулуба, яка ускладнилась розвитком шоку. 21.07.2021 року позивач надала заяви ПрАТ «СГ «ТАС» на виплату страхового відшкодування. 13.10.2021 року відповідач відмовив у виплаті позивачу страхогового відшкодування, оскільки водій керував транспортним засобом неправомірно. Станом на момент ДТП до складу сім`ї загиблого входили батько ОСОБА_6 , мати ОСОБА_7 , дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_2 . На день настання страхового випадку встановлено у 2020 рокці мінімальну заробвтн плату у місячному розмірі 5000, 00 грн. З врахування вищевикладеного розмір моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи становить 60000, 00 грн. В матеріалах справи наявні заяви від батьків загиблого про перерахування, належної їм частки страхового відшкодування заподіняної моральної шкоди на користь малолітньої дитини та дружини загиблого. Окрім того, позивач є особою, яка має право і інтересах ОСОБА_2 на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю її батька, оскільки на день його смерті перебувала на його утриманні та мала право на одерження від нього утримання. Враховуючи вищевикладено, сума страхлового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, яка підлягає стягненню з відповідача на уористь позивача та в інтересах малолітньої дочки становить 180000, 00 грн. Також, позивач понесла витрати на похованнчя чоловіка у розмірі 13790, 00 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.08.2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

16.10.2024 року від представника відповідача ОСОБА_8 до суду надійшов відзив, в якому останній просив відмовити в задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , батьками якогоз записані батько ОСОБА_6 , мати ОСОБА_9 (а.с. 25).

ОСОБА_6 та ОСОБА_9 11.12.2015 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №13 (а.с. 25).

28.11.2015 року, ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_10 зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №06 (а.с. 30).

Згідно свідоцтва про народження, виданого 29.08.2016 року серії НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_2 , батьком якої вказаний ОСОБА_4 , матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 32).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 01.10.2020 року (а.с.23).

Згідно інформації про коло осіб першого ступеня соряднення по відношенню до загиблого та інші відмовості, до складу сім`ї померлого ОСОБА_4 , входить: батько ОСОБА_6 , мати ОСОБА_7 , дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_2 (а.с. 24).

Ухвалою Пологівського суду Запорізької області від 15.06.2021 року у справі №324/787/21, заборонено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом встановленого терміну без присутності матері ОСОБА_11 , перебувати у весірній та нічний час, а саме з 22:00 год. до 06:00 год. наступного дня, поза місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14-17).

Вказаною ухвалою встановлено, що 28 вересня 2020 року приблизно о 19 годині 10 хвилин неповнолітній водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Chery Tiggo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, здійснював рух по проїзній частині вул.Магістральної в м.Пологи Запорізької області з боку вул.Барвінкової в напрямку с.Інженерного зі швидкістю близько 90км/год., що перевищує дозволену швидкість руху в населених пунктах. В салоні автомобіля під керуванням неповнолітнього водія ОСОБА_5 в якості пасажирів перебували неповнолітній ОСОБА_12 2004 року народження, неповнолітній ОСОБА_13 2005 року народження, ОСОБА_4 1990 року народження, та ОСОБА_14 1981 року народження.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Chery Tiggo» реєстраційний номер НОМЕР_1 : неповнолітній ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 отримали тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті вказаних осіб.

Згідно з висновком судової медичної експертизи №306 від 29 вересня 2020 року смерть ОСОБА_4 настала від сполученої травми голови та тулуба, яка ускладнилась розвитком шоку. Сполучена травма голови та тулуба має ознаки тяжкого тілесного ушкодження і знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Враховуючи обставини події, ушкодження, виявлені в ході експертизи ОСОБА_4 , спричинені внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 17-22).

У матеріалах справи міститься поліс № АР8057476, забезпеченим транспортним засобом є «Chery Tiggo» реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 22).

Згідно відповіді ПрАТ «СГ «ТАС» від 13.10.2024 року, вбачається, що розглянувши заяву ОСОБА_1 стосовно проведення страхового відшкодування, з метою отримання страхового ваідшкодування шкоди, завданою смертю ОСОБА_4 внаслідок ДТП, ОСОБА_1 відмовлено у виплаті такого відшкодування, оскільки ПрАТ «СГ «ТАС» не має правових підстав для виплати строхового відшкодування, у зв`язк уз тим, шо винний водій володів транспортним засобом не правомірно (а.с. 34).

В матеріалах справи містяться заяви батьків загиблого ОСОБА_4 - ОСОБА_15 та ОСОБА_6 , у відповідності до яких, останні не претендують на отримання виплати по втраті годувальника у зв`язку із загибеллю сина та просять належну їм частку моральної шкоди виплатити на користь малолітньої доньки загииблого та дружини (а.с.27,29).

За положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. ч. 1,2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 України).

За приписами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч. 2 ст. 1168 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п. 1.12 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до п. 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» п. 41.1 та п. п. «в» пункту 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

У постанові Верховного Суду 15.12.2020 у № 752/17832/14-ц суд дійшов висновку, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

У постанові Верховного Суду від 21.04.2022 у справі № 748/359/20, вказано, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007).

При цьому суд, досліджуючи матеріали справи не може не взяти до уваги роз`яснення викладені у п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зокрема, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Крім того, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті (ч. 1 ст. 1200 ЦК України). Вказана норма не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги. Зміст ст. 1200 ЦК України, свідчить про те, що право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 № 577/1316/20.

Відповідно до п. 2.1.. ст. 2 ЗУ «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «Відносини у сфері обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами. прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону».

Згідно ст. 5 ЗУ «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: об?єктом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов?язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров?ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу».

Згідно ст. 6 ЗУ «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадкои є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну жи здоровто та/або майну потерпілого».

Згідно п. 1.4, ст. 1 ЗУ "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована,-страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортнии засобом. Володіния забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно п. 2. ч. 2. ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух» прово на керувания засобами відповідної категорії може бути надано: автомобілями, колісними тракторами, самохідними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізнами, які експлуатуються на вулично-дорожній мережі, всіх типів (категорвії В1,В,С1, С.Т) за винятком автомбусів, трамваїв і тролейбусів - особами, які досялги 18-пічного віку.

Згідно ч 9. ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території Украй відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчения водія. Порядок видачі обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч 2, ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» водії зобов?язані мати при собі посвідчення водія.

Згідно ч. 6, ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушения, які набрали законної сили, є обов?язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та вчинені вони цією особою.

Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 15.06.2021р. встановлено, що неповнолітній ОСОБА_5 керував транспортним засобом без права керування транспортним засобом не впорався з керуванням та допустив перекидання транспортного засобу та наїзд на дерево.

Виходячи з вищенаведеного, ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 15.06.2021р. встановлено, що неповнолітній ОСОБА_5 керував автомобілем без права керування транспортним засобам, тобто неправомірно експлуатував автомобіль «Chery Tiggo», номерний знак НОМЕР_1 , а отже в силу п. 1.4, ст. 1 ЗУ «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 не булу застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» за полісом №АР8057476.

Окрім цього, відповідно до п. 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» п. 41.1 та п. п. «в» пункту 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Разом з тим, законодавством не передбачено право на відмову в отриманні страховго відшкодуання ни чиюсьт користь, отримання страхового відшкодування є правом особи, яка може ним скористатися, або не скористатися.

Враховуючи вищевикладене, строховою компанією відшкодовується моральна шкода у розмірі 12 мінімальних заробіних плат та відшкодовуєься рівними частинами чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам0) та дітям (усиновленим), а отже позовна вимога про стягнення моральної шкоди є необгрунтованою задоволенню не пділягає.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до беззаперечного висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 137, 259, 263-265 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до Приватного акоціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про стягнення строхового відшкодування- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Журибеда