Справа № 459/3743/23
Провадження № 2/459/693/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2024 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Мельникович М. В.,

з участю секретаря судового засідання Горощук А. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

У С Т А Н О В И В :

09.11.2023 позивач звернувся до відповідача з позовом, у якому просив стягнути з останнього матеріальну шкоду, завдану злочином у сумі 9 957,90 гривень та 30 000 гривень моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 11.11.2020 в приміщення його квартири АДРЕСА_1 без дозволу зайшов гр. ОСОБА_4 і, нічого не пояснюючи, почав ламати сантехніку. В подальшому, відповідач умисно наніс позивачу два удари кулаком в голову. У ході шарпанини ОСОБА_4 порвав куртку позивача. Внаслідок таких дій відповідача із кишені позивача вилетів мобільний телефон та від падіння на підлогу був пошкоджений. Позивач стверджує, щодіями ОСОБА_4 йому були заподіяні тілесні ушкодження з тривалим розладом здоров`я. Так, згідно з витягом з історії хвороби № 9874 з 11.11.2020 по 18.11.2020 позивач сім днів перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Червоноградської центральної міської лікарні з діагнозом ЗЧМТ, струсом головного мозку, забоєм м`яких тканин грудної клітки. В подальшому, після виписки зі стаціонару позивач продовжував лікуватись амбулаторно, лікарняний лист відкритий 11.11.2020 був закритий лише 24.11.2020 з позначкою стати до роботи 25.11.2020. Позивач зауважив, що із врахуванням медичних документів розлад його здоров`я тривав 13 днів, тобто був короткочасним. Оскільки наслідки травмування не пройшли, лікування тривало ще 15 днів протягом періоду з 01.02.2021 по 16.02.2021. Загалом тривалість розладу здоров`я становила 28 днів. Також позивач зазначив, що по даній події було зареєстроване кримінальне провадження. Дії відповідача органом дізнання та прокуратурою були кваліфіковані за ч. 1. ст. 125 КК України як легкі тілесні ушкодження. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 29 грудня 2022 року кримінальне провадження №0156 від 11.11.2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України було закрито на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України, а цивільний позов позивача до обвинуваченого про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням було залишено без розгляду. Ухвалу суду про закриття провадження позивачем було оскаржено до Львівського апеляційного суду, а також до Верховного Суду. Відтак, позивач стверджує, що у зв`язку із вчиненням відповідачем кримінального правопорушення позивач зазнав майнової шкоди, зокрема, поніс матеріальні збитки на загальну суму 9957,90, з яких: придбання ліків та комп`ютерна томографія - 2327,90 грн, вартість пошкодженого телефону - 3000 грн, вартість куртки 1300 грн. Крім того, до матеріальних збитків позивач також відносить суму витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом пошкодженої сантехніки в квартирі, який було виконано ТзОВ «Інженерно-технічний консалтинг» в сумі 3330 грн. Також позивач вважає, що вищевказаним злочином відповідач заподіяв йому моральну шкоду, яка полягала у незаконному вторгненні відповідача в приватне житло, приниженні честі, гідності перед сусідами та працівником ОСОБА_5 . Позивач зауважив, що вищевказані дії відповідача призвели до його моральних переживань у зв`язку із ушкодженням його здоров`я. Іншими негативними наслідками стали безсоння, тривожність, втрата апетиту, переживання за знищене майно, тощо. Також позивач вважає, що на психічний стан його здоров`я вплинув тривалий час судового розгляду і досудового слідства вищевказаного кримінального провадження. З врахуванням викладеного, позивач оцінює заподіяну йому моральну шкоду в сумі 30 тис. грн., яку просив стягнути з відповідача на його користь.

Ухвалою від 13.11.2023 було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

06.12.2023 відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому він просив у позові відмовити. Свою позицію відповідач мотивував тим, що в межах даного кримінального провадження його вину не встановлено вироком суду. Відтак, вважає заявлені позивачем вимоги необґрунтованими. Також відповідач звернув увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані, які б підтверджували, що заявлене позивачем майно: телефон, куртка, пошкоджена сантехніка було визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні та що воно було пошкоджено, вилучено та описано із зазначенням відповідних ідентифікуючих ознак саме під час можливого вчинення кримінального правопорушення відповідачем. Крім цього, в позивача відсутні будь-які фактичні дані про те, що таке майно взагалі існувало під час можливого вчинення кримінального правопорушення чи було об`єктом вчинення кримінального правопорушення. Також відповідач зауважив, що на підтвердження придбання лікарських засобів та здійснення томографії позивач не надав жодних призначень лікуючого лікаря. Відповідач вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди зазвичай має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення та у жодному разі не може вважатися покаранням винної особи. В даному випадку, сума стягнення матеріальної шкоди втричі менша від заявлених вимог щодо стягнення моральної шкоди, а тому відповідач вважає заявлену суму моральної шкоди необґрунтованою та завищеною.

11.12.2023 позивачем подано відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що вважає твердження відповідача про те, що звільнення його від кримінальної відповідальності є доказом відсутності його вини помилковим, оскільки кримінальне провадження відносно нього було закрито за спливом строків давності. Тому вважає посилання відповідача на відсутність його вини безпідставним та таким, яке спростовується ухвалою Червоноградського міського суду від 29.12.2023, де на останній сторінці абзацу 5 даної ухвали вказано, що ОСОБА_4 свою провину у інкримінованому йому діянні, передбаченому ч. 1 ст.125 КК України визнав повністю. Також позивач зауважив, що надані письмові докази про розмір заподіяної шкоди сантехнічному обладнанню та про понесені витрати на відновлення здоров`я він вважає належними та достатніми.

Ухвалою від 11.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засідання позивач свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник позивача також просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, навівши мотиви, що аналогічні зазначеним у позовній заяві та відповіді на відзив.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги заперечив, пояснивши, що відсутній вирок суду, який би вказував на те, що відповідач вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України, оскільки вказане кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 було закрито. Також представник зауважив, що в матеріалах кримінального провадженні відсутні речові докази, шкоду за пошкодження яких просить стягнути позивач. Серед іншого представник зауважив, що вважає, що відсутній причинно - наслідковий зав`язок між діями ОСОБА_4 і шкодою, завданою позивачу. Заявлену суму матеріальної шкоди вважає завищеною та належним чином необґрунтованою. Тому просив у позові відмовити.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні повідомив, що працює завідувачем хірургічного відділення у поліклініці КП «Червоноградська міська лікарня», а позивач йому знайомий як його пацієнт. Проте свідок не пригадав коли та з якими скаргами звертався до нього позивач. Разом із цим підтвердив, що записи у медичній карті написані ним.

Свідок ОСОБА_7 суду повідомив, що він працює лікарем невропатологом КП «Червоноградська міська лікарня». Позивач візуально знайомий йому як пацієнт. Дату коли звертався позивач за медичною допомогою та з якими скаргами не пригадав. Записи у медичній картці підтвердив.

Також у судовому засіданні було допитано позивача ОСОБА_1 у якості свідка, який суду повідомив, що 11.11.2020 приблизно о 11 годині 30 хвилин в приміщенні квартири позивача, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 увірвався відповідач ОСОБА_4 . Відповідач одразу ж зайшов у ванну кімнату та почав ногою бити сантехніку, зокрема труби, колби та лічильник на воду. Згодом, коли позивач зайшов у ванну кімнату ОСОБА_4 кулаком вдарив останнього по голові. Внаслідок таких дій позивачу потемніло в очах. Також відповідач побив позивачу телефон та порвав куртку. Після цього, відповідач вийшов із квартири і пішов у невідомому йому напрямку. Свідком події став майстер ОСОБА_5 , який побачивши позивача надав останньому першу допомогу. В подальшому, позивачу стало краще та він поїхав на роботу на шахту. Проте, близько 13:30 год у позивача погіршилось самопочуття та колеги по роботі відвезли його у лікарню, де його спершу оглянув лікар хірург ОСОБА_8 та виписав направлення у лікарню на стаціонарне лікування. Після виписки із лікарні позивач проходив лікування амбулаторно, в тому числі і у лікаря ОСОБА_9 . Йому був встановлений діагноз - струс головного мозгу. Позивач запевнив, що всі ліки, призначені йому лікарями він придбавав сам, орієнтовна вартість, яких склала 2400 грн. Також відповідачем було пошкоджено куртку приблизною вартістю 1300 грн, телефон вартістю 3000 гривень. Зауважив, що ОСОБА_4 завдану шкоду не відшкодував. Позивач зазначив, що внаслідок таких дій відповідача поніс також моральні страждання, які проявлялись у тому числі головному болі, безсонниці. Стверджував, що його страждання прямо пов`язані із вищевказаними подіями. Завдану моральну шкоду оцінює в сумі 30 тис. грн.

Заслухавши пояснення учасників даної справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 29 грудня 2022 року у кримінальній справі № 459/3636/20, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 15.03.2023 року та постановою Верховного Суду від 21.12.2023,клопотання представника обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення його від кримінальної відповідальності було задоволено; ОСОБА_4 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності; кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000156 від 11.11.2020 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням залишено без розгляду (т. 1 а. с.229-231 кримінальної справи 459/3636/20).

Як вбачається з вказаної ухвали суду, обвинуваченому ОСОБА_4 ставилось у вину те, що він 11.11.2020 року близько 11:00 год., перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , на грунті особистих неприязних відносин, схопив обома руками за верхній одяг ОСОБА_1 та став його шарпати, після чого умисно наніс йому один удар кулаком правої руки в голову, чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження.

Судом в судовому засіданні було досліджено матеріали даної судової справи №459/3636/20.

Так, відповідно до витягу з ЄРДР за вищевказаним фактом 11.11.2020 Червоноградським РВП ГУ НП у Львівській області були внесені відомості до ЄРДР за № 0000156 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (т. 1, а. с. 101, справа №459/3636/20).

Із протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 11.11.2020 встановлено, що у ОСОБА_1 було прийнято усно заяву про те, що 11.11.2020 близько 11:00 год візуально знайомий, ОСОБА_4 перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 (Червонограді) спричинив ОСОБА_1 тілесні ушкодження. У розділі про завдану матеріальну шкоду відомості не вказані. Даний протокол підписаний заявником ОСОБА_1 (т.1 а. с. 91-92 справи №459/3636/20).

Відповідно до висновку експерта №124/2020 від 12.11.2020 у ОСОБА_1 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливу у виличній ділянці зліва з переходом на скроневу ділянку, який міг утворитися 11.11.2020 від дії тупого предмету і відноситься до легкого тілесного ушкодження (т. 1 а. с. 93 справи №459/3636/20).

Із протоколу слідчого експерименту від 08.12.2020 встановлено, що в ході проведення слідчого експерименту велась безперервна відео фіксація, де потерпілий ОСОБА_1 показав механізм нанесення йому тілесних ушкоджень, які були спричинені ОСОБА_4 (т. 1 а. с. 94-95 справи №459/3636/20).

Із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 вбачається, що у день події 11.11.2020 останній був госпіталізований з діагнозом струс головного мозку, забій м`яких тканин грудної клітки (а. с. 17).

З копії витягу з історії хвороби стаціонарного хворого № 9874 від 18.11.2020 вбачається, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин грудної клітки в період з 12.11.2020 року по 18.11.2020. Також, вбачається, що у ході лікування позивач був оглянутий хірургом та пройшов обстеження у виді КТ голови (а. с. 18-22, 26).

Із копії листка непрацездатності, виданого КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» встановлено, що у період з 11.11.2020 по 24.11.2020 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у з в`язку із чим був тимчасово був звільнений від роботи на ВП шахті «Межирічанська» ДП «Львіввугілля» (а. с. 25).

Як вбачається із копії листка непрацездатності серія АЛБ №671293, ОСОБА_1 перебуваючи на амбулаторному лікуванні за період з 01.02.2021 по 16.02.2021 був звільнений від роботи на ВП шахті «Межирічанська» ДП «Львіввугілля» (а. с. 24).

Довідкою №6117 від 04.10.2021, виданою в. о. директором КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» Я. Панчишином підтверджується факт перебування ОСОБА_1 у період з 12.11.2020 по 18.11.2020 на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради», з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин грудної клітки (а. с. 6).

Згідно з висновком експерта №006/2022 від 21.02.2022 року, складеним на виконання ухвали судді Червоноградського міського суду Львівської області від 10.12.2021, встановлено, що під час перебування в лікувальному закладі в період з 12 листопада 2020 року по 18 листопада 2020 року у потерпілого ОСОБА_1 було встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин грудної клітки, закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, яка була виявлена у гр. ОСОБА_1 під час перебування в лікувальному закладі. Дана травма могла утворитися від дії тупих твердих предметів і відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. В зв`язку з недостатністю судово-медичних даних категорично висловитись про час її утворення неможливо (а. с.7-8).

Згідно з іншими медичними документами позивач також звертався для отримання консультації до лікаря-хірурга, лікаря невропатолога, з приводу головних болів (а. с. 18-22).

Із наданих копій фіскальних чеків судом встановлено, що позивач поніс витрати на лікування на загальну суму 2327,90 грн, з яких 750 грн КТ голови, 1577,90 - придбання ліків (а. с. 23).

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 являється власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05.08.2019, посвідченим державним нотаріусом Червоноградської нотаріальної кантори Стеців М. Р. та зареєстрованим в реєстрі №2-901, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №176337717 від. 05.08.2019 (а. с. 28-30).

Із акта приймання виконаних робіт ТОВ «Інженернотехнічний консалтинг» за травень 2021 вбачається, у квартирі АДРЕСА_1 були проведені сантехнічні роботи по влаштуванню водопостачання та каналізації загальною вартістю 3337 гривень (а. с. 12-15).

Позивач просить стягнути з відповідача понесену ним матеріальну та моральну шкоду, оскільки відповідач добровільно відшкодувати її не бажає.

При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно із положеннями статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні положення відшкодування шкоди визначені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 29 грудня 2022 року у кримінальній справі № 459/3636/20, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 15.03.2023 року та постановою Верховного Суду від 21.12.2023,клопотання представника обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення його від кримінальної відповідальності було задоволено; ОСОБА_4 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000156 від 11.11.2020 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України.

Водночас, суд вважає, що закриття кримінального провадження не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України (у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності) доктриною кримінального права визначено як нереабілітуючу підставу звільнення від кримінальної відповідальності. Сам факт закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав свідчить про наявність складу злочину у тому діянні, в якому обвинувачується особа, та вину цієї особи у вчиненні такого злочину.

Так, у постанові від 14 лютого 2018 року в справі №398/571/15-ц Верховний Суд дійшов висновку, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в контексті розглядуваного правового інституту, не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.

У ході розгляду даної справи судом встановлено, що 11.11.2020 протиправними діями ОСОБА_4 ОСОБА_1 було спричинено тілесні ушкодження, у зв`язку з чим позивач і звернувся в порядку цивільного судочинства з відповідним позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Верховний Суд України у постанові від 19 серпня 2014 року у справі №3-51гс14 вказав, що аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Наведений висновок було підтверджено Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21 квітня 2021 року в справі №648/2035/17.

Тобто шкода, завдана фізичній особі, зокрема, витрати, які пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Судом встановлено, що після вищевказаних подій 11.11.2020 позивач перебував на стаціонарному лікування, після чого ще певний період перебував на амбулаторному лікуванні. Так, перебування позивача на лікуванні в результаті отриманих травм підтверджується копією витягу з історії хвороби № 9874, копіями витягів із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 (а. с.72-79).

Безумовно, перебуваючи на лікуванні, позивач ніс витрати на обстеження та придбання ліків, які перебувають у прямому причинно наслідковому зв`язку із вищевказаної подією.

На підтвердження понесених витрат на лікування за період з 11.11.2020 по 16.11.2020 позивачем додані копії фіскальних чеків, загальна сума яких складає 2327,90 грн, з яких 750 грн КТ голови, 1577,90 - придбання ліків.

Тому заперечення представника відповідача з цього приводу суд до уваги не приймає, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи.

Відтак, суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, понесеної позивачем на лікування доведено належними та допустимим доказами та підлягають до задоволення. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача суму витрат, пов`язаних із лікуванням у розмірі 2327,90 гривень.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача решти заявленої матеріальної шкоди суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Позивач також просить стягнути з відповідача суму матеріальних збитків, завданих пошкодженням його майна, а саме: телефону вартістю 3000, куртки вартістю 1300 грн та сантехніки вартістю 3300 грн,

Суд вважає такі вимоги безпідставними та належним чином недоведеними, оскільки матеріали кримінальної справи №459/3636/20 не містять доказів того, що такі речі (майно) були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0156 від 11.11.2020 року, зокрема, в обвинувальному акті зазначено, що речові докази відсутні (т. 1 а. с. 2-3), а реєстр матеріалів досудового розслідування не містить посилання про наявність постанови про визнання речовими доказами (т.1 а. с 4). Також суд враховує і те, що у протоколі про прийняття заяви про вчинення злочину від 11.11.2020 ОСОБА_1 про заподіяння йому матеріальної школи у вигляді пошкодження телефону, куртки та сантехніки не повідомляв. У протоколі слідчого експерименту від 08.12.2020 жодної згадки про матеріальні збитки, в тому числі пошкоджену куртку, сантехніку та телефон не міститься.

Свідків, які б підтверджували понесення позивачем таких матеріальних збитків судом допитано не було; про допит таких позивач не просив.

Суд критично оцінює покази позивача, надані ним при його допиті у якості свідка, щодо понесених ним матеріальних збитків у вигляді пошкодженого телефона, куртки та сантехніки, оскільки він являється зацікавленою особою і міг надавати такі покази у своїх інтересах.

Щодо стягнення матеріальної шкоди, понесеної на відновлення сантехніки, то суд вважає, що такі витрати позивачем належним чином не доведені, оскільки із акта приймання виконаних робіт, складеного ТОВ «Інженернотехнічний консалтинг» за травень 2021 року вбачається, у квартирі АДРЕСА_1 були проведені роботи, пов`язані із влаштування водопостачання та каналізації загальною вартістю 3337 гривень, а не відновлювальний ремонт пошкодженої сантехніки, про що зазначав позивач у мотивах свого позову.

Більше того, суд також враховує і те, що в матеріалах кримінальної справи №459/3636/20, яка була оглянута судом в судовому засіданні, міститься цивільний позов, в якому позивач просив стягнути з відповідача вартість пошкодженої сантехніки в сумі 500 гривень (т.1, а. с. 25-28 справи №459/3636/20), що свідчить про неузгоджену позицію позивача з цього приводу.

Відтак, надані позивачем докази не свідчать беззаперечно, що таку шкоду було завдано саме відповідачем ОСОБА_10 у зв`язку з його неправомірними діями. Такі доводи позивача ґрунтуються лише на його словах.

Таким чином, враховуючи вищенаведене суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди у сумі 7600 гривень до задоволення не підлягають.

Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

За змістом частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження завданої моральної шкоди позивач посилається на те, що дії відповідача призвели до моральних переживань, безсонниці, тривожності, втраті апетиту.

Суд бере до уваги понесені позивачем моральні та фізичні страждання від вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, враховує ступінь тяжкості спричинених тілесних ушкоджень та їх наслідки. Зокрема, те, що у позивача внаслідок отриманих ушкоджень змінився звичний ритм та спосіб життя, погіршилось здоров`я. Вказані обставини свідчать про заподіяння позивачу з вини відповідача моральної шкоди, яка знайшла своє вираження також у фізичному болю внаслідок отриманих тілесних ушкоджень.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує характер вчиненого кримінального правопорушення, ступінь вини відповідача, характер немайнових втрат, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого та дійшов висновку, що заявлений потерпілим розмір моральної шкоди у сумі 30 000 гривень є завищеним і з відповідача необхідно стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною собою позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору.

Верховний Суд у своїй постанові від 28.11.2018 р. по справі N 761/11472/15ц (касаційне провадження № 61-23674св18) зазначив, що вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою і судовий збір підлягає сплаті, як за вимогою майнового характеру.

Таким чином, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору за позовною вимогою про відшкодування матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тому з врахуванням ціни позову суд приходить до висновку, що судовий збір, який би мав понести позивач у сумі 2147, 20 гривень підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Керуючись ст. ст. 2, 141, 259, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 2 327 (дві тисячі триста двадцять сім) гривень 90 копійок матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.12.2024.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_5 );

Відповідач: ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_6 ).

Суддя: М. В. Мельникович