Справа № 752/2218/24
Провадження № 2/752/3316/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2024 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду міста Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Овдій-Барандич В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, та просить стягнути з відповідача на свою користь 55 155,19 грн. у якості відшкодування майнової шкоди, 5 000,00 грн. моральної шкоди, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073,60 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 30 000,00 грн.

В обгрунтування позову зазначає, що є власником автомобіля Lexus, д.н.з. НОМЕР_1 . 11.12.2021р. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Газ, д.н.з. НОМЕР_2 , у м. Києві по проспекту Голосіївський, 36, проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримав безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Lexus, д.н.з. НОМЕР_1 . Згідно з копією протоколу про адміністративне правопорушення серії АДД №211149 від 11.12.2021р. власником автомобіля Газ, д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 . Відповідач зареєстрований фізичною особою-підприємцем, основний вид діяльності - 49.41. Вантажний автомобільний транспорт. Цивільно-правова відповідальністю відповідача застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-. Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 01.06.2022р. між потерпілою особою та ТДВ «СГ «Оберіг» було узгоджено та виплачено розмір страхового відшкодування (за вирахуванням франшизи 2 500,00 грн.) у розмірі 120 000,00 грн. Разом з тим страхове відшкодування є меншим, ніж кошти, що необхідні для відновлювального ремонту автомобіля. Згідно з актом виконаних робіт №6698 від 13.07.2022р. та рахунком №351 від 28.06.2022р. вартість виконаних робіт по ремонту автомобіля Lexus, д.н.з. НОМЕР_1 , становить 132 286,19 грн., а матеріалів для ремонту авто придбано на суму 42 869,00 грн. Як зазначає позивач, з урахуванням виплаченого страхового відшкодування в розмірі 120 000,00 грн., на підставі ст. 1194 Цивільного кодексу України, з відповідача необхідно стягнути різницю між сумою страхового

відшкодування та вартістю відновлювального ремонту із сумою матеріального збитку в розмірі 55 155,19 грн. Крім того, як зазначає позивач, через спричинення шкоди внаслідок ДТП він зазнав незручностей, як під час пошуку коштів для відновлювального ремонту свого автомобіля, так і через нерозв`язання спірної ситуації позасудовим способом, витрачанням свого особистого часу на звернення до суду, у зв`язку з неможливістю захистити порушене право власника рухомого майна, що негативно позначилося на його психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань, тому, на його думку, є підстави для стягнення моральної шкоди, яка оцінена в 5 000,00 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05.02.2024р. відкрито провадження в даній справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшов письмовий відзив на позовну заяву, за яким він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, вказуючи про те, що не є особою, яка має відповідати за завдані внаслідок ДТП збитки.

У відповіді на відзив позивач погодився, що передчасно звернувся до відповідача, як власника транспортного засобу, а не винуватця ДТП ОСОБА_2 . Вказане стало можливим, як зазначає позивач, через повідомлення як ОСОБА_2 на місці аварії про те, що він є працівником ФОП ОСОБА_3 , так само і відповідач не заперечував вказане при усному спілкуванні. Враховуючи письмове підтвердження, заявлене відповідачем у відзиві на позовну заяву, про відсутність трудових відносин з ОСОБА_2 , а також неможливість через відсутність відповідних законодавчих норм встановити правову підставу користування останнім транспортним засобом відповідача, позивачем буде заявлено відповідне клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Ухвалою суду від 07.03.2024р. задоволено клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем, замінено неналежного відповідача ОСОБА_3 на належного ОСОБА_2 .

За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Разом з тим, як вбачається, вказані документи були направлені на адресу відповідача: АДРЕСА_1 , що згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №900472 від 12.11.2024р. є адресою реєстрації відповідача.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Так, ОСОБА_1 є власником автомобіля Lexus NX 300H, д.н.з. НОМЕР_1 , що вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_2 11.12.2021р., керуючи автомобілем Газ, д.н.з. НОМЕР_2 , у м. Києві по проспекту Голосіївський, 36, проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Lexus, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався попереду, що призвело до їх механічних пошкоджень. Вказаними діями ОСОБА_2 порушив п.п. 2.3.б, 12.1., 13.1. ПДР України, тобто вчинив адміністративний проступок, передбачених ст. 124 КУпАП.

Зазначені обставини встановлені постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 10.02.2022р. у справі №752/1183/22, за якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Газ, д.н.з. НОМЕР_2 , на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-202180006.

Позивач, як потерпіла в ДТП особа, звернувся до ТДВ «СГ «Оберіг» 01.06.2022р. із заявою на виплату страхового відшкодування.

Згідно страхового акту №35535/1 від 12.06.2022р. ТДВ «СГ «Оберіг» подію, що сталася 11.12.2021р. в м. Києві, по проспекту Голосіївський, 36, визнало страховим випадком та визначило суму страхового відшкодування в розмірі 120 000,00 грн.

Згідно платіжного доручення №14079 від 21.06.2022р. позивачу перераховано страховою компанією 120 000,00 грн., як страхове відшкодування згідно страхового акту №35535/1 від 21.06.2022р.

Разом з тим, як зазначає позивач, виплачених ТДВ «СГ «Оберіг» коштів у рахунок відшкодування, є недостатньо, оскільки згідно акту виконаних робіт №6698 від 13.07.2022р. та рахунку №351 від 28.06.2022р. вартість виконаних робіт по ремонту автомобіля Lexus, д.н.з. НОМЕР_1 , становить 132 286,19 грн. та матеріалів для ремонт авто придбано на суму 42 869,00 грн.

Суд зазначає, що до матеріалів справи долучені вказані документи.

Згідно із частинами першою, другою статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням,

зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкода , заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За статтею 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою

відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Як встановлено вище, ТДВ «СГ «Оберіг», як страховик особи, винної в ДТП, у рахунок відшкодування шкоди перерахувало потерпілій особі 120 000,00 грн.

За таких обставин, ураховуючи положення ст. 1194 Цивільного кодексу України, відповідач має відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, тобто 55 155,19 грн. (132 286,19 + 42 869,00 грн. - 120 000,00 грн.).

Суд також зазначає, що від сторін клопотання про призначення судової експертизи для визначення розміру збитку, завданого внаслідок ДТП, не надходило.

Крім того, позивачем заявлено про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн.

Частиною 1 статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 цієї статті визначено, що моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, кріп випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Таким чином, ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Позивач зазначив, що зазнав незручностей, як під час пошуку коштів для відновлювального ремонту свого автомобіля, так і через нерозв`язання спірної ситуації позасудовим способом, витрачанням свого особистого часу на звернення до суду, у зв`язку з неможливістю захистити порушене право власника рухомого майна, що негативно позначилося на його психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивач зазнав душевних страждань, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, вирішенням питання щодо відновлення автомобіля, що призвело до зміни способу життя, необхідності докладати додаткові зусилля з метою відновлення свого порушеного права, а тому суд приходить до висновку про необхідність відшкодування за рахунок винної в ДТП особи моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або

витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Щодо витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги,

встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у задоволення позову на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; і поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, як вбачається з положень ст. 137 ЦПК України, її дія поширюється тільки на витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката.

Адвокати - це особи, які володіють спеціальними знаннями у сфері права і практичним досвідом ведення справ у суді, для яких захист і надання допомоги в захисті прав, свобод та інтересів інших осіб - професійне заняття.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Професійна допомога при розгляді цивільної справи в суді є надзвичайно важливою та необхідною гарантією реалізації, захисту та охорони прав та свобод людини і громадянина в Україні.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: І) їх дійсність; 2)

необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Верховний Суд в Постанові від 10.06.2021 року по справі №820/479/18 зазначив, що як вказано в Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано суду Договір про надання правової допомоги від 21.02.2023р., укладений з адвокатом Торганом Віктором Богдановичем.

За умовами вказаного Договору вартість наданих послуг (виконаних робіт) у конкретній судовій справі визначається на підставі підписаних між сторонами актів передачі-прийому наданих послуг (виконаних робіт) та опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом відповідно до Договору. Клієнт оплачує адвокату вартість наданих адвокатом послуг (виконаних робіт) протягом двадцяти днів з дня підписання акту передачі-прийому наданих послуг (виконаних робіт). На підтвердження оплати гонорару за надані послуги (виконані роботи) адвокат надає

клієнту квитанцію або розписку за підписом адвоката про отримання сплачених готівкою коштів.

Стороною позивача не надано доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, як то акту-приймання передачі послуг, документів, що свідчать про оплату гонорару та інших послуг, пов`язаних із наданням правової допомоги, з урахуванням чого слід відмовити у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 13, 200, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 55 155,19 (п`ятдесят п`ять тисяч сто п`ятдесят п`ять грн. 19 коп.) грн. майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, 5 000,00 (п`ять тисяч грн. 00 коп.) моральної шкоди.

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 211,20 (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.) грн. судового збору.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Повний текст рішення суду складений та підписаний 27.12.2024р.

Суддя Ірина ОЛЬШЕВСЬКА