№ 207/6031/24
№ 2/207/1790/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року м.Кам`янське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бушанської О.В.

при секретарі Сердюк В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", м.Київ

до ОСОБА_1 , м.Кам`янське, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" звернулось до суду позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 60862,75 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Позовні вимоги мотивовані посиланням на неналежне виконання відповідачем умов кредитних договорів №01 від 15.06.2016 та №401 від 11.09.2018 щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів та комісії, внаслідок чого виникла заборгованість по кредитному договору №01 від 15.06.2016 у розмірі 47360,03 грн, з яких: 28491,54 грн - заборгованість за кредитом; 18868,49 грн - заборгованість за процентами та по кредитному договору №401 від 11.09.2018 у розмірі 13 502,72 грн, з яких: 7238,17 грн - заборгованість за кредитом; 3,24 грн - заборгованість за процентами; 6261,31 грн - заборгованість за комісією.

У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_1 просить позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору №401 від 11.09.2018 в розмірі 7 238,17 грн - заборгованість за кредитом, 3,24 грн - заборгованість за процентами; в решті позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази отримання нею коштів від АТ "ПУМБ" за договором №01 від 15.06.2016 у заявленому в позові розмірі. Також сума кредиту відсутня і в самому кредитному договорі. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу.

Представник відповідача погоджується з сумою тіла кредиту за договором №401 від 11.09.2018 у розмірі 7 238,17 грн та відсоткам у розмірі 3,24 грн. Щодо заборгованості за комісією в розмірі 6261,31 грн, заявник вважає, що положення кредитного договору №401 від 11.09.2018 щодо встановлення плати за обслуговування кредиту про споживчий кредит та недотримання АТ "ПУМБ" вимог Закону України "Про захист прав споживачів", "Про банки та банківську діяльність" та "Про споживче кредитування", а також включення в кредитну угоду несправедливих і дискримінаційних умов кредитування, які істотно порушують права позичальника, а саме п.4 договору, згідно зі ст.ст.203, 215 ЦК України є підставою для визнання вказаного пункту оспорюваного кредитного договору недійсним у зв`язку з недотриманням вимог закону щодо істотних умов необхідних для його укладення.

У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача вказує, що банк належним чином виконав свої зобов`язання - надав відповідачу кредитні кошти. Відповідач погодилася із запропонованими умовами кредитування та фактично отримала кредитні кошти за спірними договорами на умовах заяви-1, заяви-2.

Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується наданими у якості доказів матеріалами справи - заявами, паспортами споживчого кредиту, розрахунками заборгованості, виписками з особового рахунку відповідача.

Відповідач не довела, що розрахунки банку є невідповідними та не надала власних контррозрахунків. Також відповідач не надала документальних доказів погашення заборгованості за заявою-1, заявою-2.

Відповідач був обізнаний, що грошові кошти надаються їй як кредитні і за користування кредитними коштами сплачуються проценти; підписавши заяви, відповідач підтвердила свою обізнаність з усіма умовами договору, у тому числі з розміром процентів та беззастережно погодилася з ними.

Відносно комісії за заявою-2, представник позивача зазначає, що умова про комісію була узгоджена між банком і відповідачем; підписавши кредитний договір (заяву-2), паспорт споживчого кредиту, відповідач погодилась з умовами кредитування; Законом України "Про споживче кредитування" передбачено право кредитодавця на встановлення комісії.

Ухвалою суду від 11.11.2024 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 12.12.2024 на 11 годин 00 хвилин.

12.12.2024 учасники справи наданим їм процесуальним правом не скористалися та не забезпечили в судове засідання явку повноважних представників.

Позивач у поданій позовній заяві просить розглянути справу за відсутності його представника.

Представник відповідача просить розглянути справу за відсутності відповідачки та її представника; проти позову заперечує частково з підстав, визначених у відзиві на позов.

Враховуючи, що неявка представників сторін не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутністю.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, з урахуванням приписів ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 15.06.2016 між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 підписано заяву №01 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Підписанням цієї заяви відповідач беззастережно підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що мають бути надані в процесі обслуговування ( з урахуванням всіх змін), погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку).

Згідно вказаної заяви відповідачка просила відкрити на її ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривнях та надати кредитну карту, встановити на поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією заявою кредитний ліміт у розмірі 7 941,00 грн; розрахунковий день - 30 число місяця; платіжна дата - 30 число місяця. Строк дії кредитного договору, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної карти встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки.

Надана позивачем довідка про збільшення кредитного ліміту по договору №01 від 15.06.2016 свідчить про те, що 15.06.2016 відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 7 941,00 грн, який в подальшому неодноразово змінювався, зокрема: 18.05.2018 збільшено до 19 100,00 грн, 13.12.2018 збільшено до 24 100,00 грн, 04.04.2019 збільшено до 28 900,00 грн.

11.09.2018 між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 підписано заяву №401 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Підписанням цієї заяви відповідач беззастережно підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що мають бути надані в процесі обслуговування ( з урахуванням всіх змін), погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку).

У вказаній заяві ОСОБА_1 просила надати їй споживчий кредит у розмірі 14955,78 грн строком на 24 місяці зі сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 2,99%, розмір процентної ставки 0,01% річних. Крім того, сторонами погоджено графік здійснення платежів, в якому позичальник зобов`язався погашати кредит та сплачувати нараховані відсотки за його користування шляхом внесення щомісячно визначеної суми з 11.09.2018 по 11.09.2020; реальна процентна ставка - 81,316, абсолютне значення (подорожчення) - 10733,75 грн.

Вказані умови договору також були узгоджені сторонами у паспорті споживчого кредиту.

На виконання умов договору позивачем перераховано відповідачу 14955,78 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №TR30806165.69355.8810 від 11.09.2018.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язання вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1,2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з п.1 ст.633 ЦК УКраїни публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку -АТ "Перший Український Міжнародний Банк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Частинами 1,2 ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору №01 від 15.06.2016) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За приписами ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором №01 від 15.06.2016 позивачем надано: анкету-заяву №01 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 15.06.2016; розрахунок заборгованості; виписку по особовому рахунку, Публічну пропозицію ПАТ "ПУМБ" на укладення договору комплексного обслуговування фізичних осіб (нова редакція з 01.10.2016).

З виписки з особового рахунку за період з 15.06.2016 по 09.09.2024 вбачається, що ОСОБА_1 користувалась наданими їй кредитними коштами та періодично здійснювала погашення заборгованості за договором №01 від 15.06.2016.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №01 від 15.06.2016 заборгованість ОСОБА_1 перед банком станом на 09.09.2024 становить 47 360,03 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 28 491,54 грн, заборгованість за відсотками - 18 868,49 грн, заборгованість за комісією - 0 грн.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», якою передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, визначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка по особовому рахунку (по кредитному договору) є належним доказом щодо перерахування банком коштів на рахунок позичальника, що відповідно, свідчить про виконання банком взятих на себе обов`язків по наданню кредитних коштів у розмірі 28 491,54 грн.

Водночас, анкета-заява №01 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 15.06.2016 містить містить лише анкетні дані ОСОБА_1 , її контактну інформацію, відомості про кредитний ліміт, а також розрахунковий день та платіжну дату. Вказана анкета-заява не містить домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами.

Надана позивачем Публічна пропозицію ПАТ "ПУМБ" на укладення договору комплексного обслуговування фізичних осіб (нова редакція з 01.10.2016), затверджена рішенням правління ПАТ "ПУМБ" (протокол №609 від 20.09.2016), тобто після укладення договору №01 від 15.06.2016.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази узгодження сторонами у письмовому вигляді розміру та порядку сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Суд зауважує, що тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сторонами не узгоджено розмір та порядок сплати відсотків за користування кредитними коштами, суд доходить до висновку, що розмір заборгованості за кредитом, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 8 780,55 грн (28 491,54 грн - 19 710,99 грн), з яких: 28 491,54 грн - заборгованість по сумі кредиту, 19 710,99 грн - сума сплачених відповідачем відсотків за користування кредитними коштами, яка не була узгоджена умовами договору.

На підтвердження заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором №401 від 11.09.2018 позивачем надано: анкету-заяву №401 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 11.09.2018; платіжну інструкцію №TR30806165.69355.8810 від 11.09.2018; розрахунок заборгованості; паспорт споживчого кредиту; виписку по особовому рахунку.

Згідно виписки по особовому рахунку за період з 11.09.2018 по 09.09.2024 ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором №401 від 11.09.2018 свідчить про те, що заборгованість ОСОБА_1 перед банком станом на 09.09.2024 становить 13 502,72 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 7 238,17 грн, заборгованість за відсотками - 3,24 грн, заборгованість за комісією - 6261,31 грн.

Відповідач у поданому відзиві не заперечує факт наявності заборгованості за сумою кредиту у розмірі 7 238,17 грн та відсотками у розмірі 3,24 грн. Водночас заперечує наявність заборгованості за комісією.

Частинами 1,2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець, на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Отже, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19).

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes).

Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2023 у справі №359/12165/14-ц.

Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених ст. 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер і в них поряд із приватно - правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно - правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно - правових нормах.

Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року в справі №613/1436/17.

Суд звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ «ПУМБ» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 13.07.2022 у в справі №496/3134/19, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

У анкеті-заяві №401 від 11.09.2018 встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99%. Тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, апеляційний суд вважає, що положення кредитного договору, укладеного між сторонами про зобов`язання позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених умовами договору, є нікчемними.

Відтак, нарахування позивачем заборгованості по комісії за кредитним договором №№401 від 11.09.2018 в розмірі 6 261,31 грн є безпідставними, у зв`язку з чим у наведеній частині не підлягають задоволенню

Враховуючи викладене, встановивши факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за спірними договорами, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 16021 грн 96 коп.

Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 422,40 грн покладаються на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 133, 141, 259, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" (04070, м.Київ, вул.Андріївська, буд.4, ) заборгованість у загальному розмірі 16021 (шістнадцять тисяч двадцять одна) грн 96 коп, з яких: 8 780 (вісім тисяч сімсот вісімдесят) грн 55 коп - заборгованість за сумою кредиту за кредитним договором №01 від 15.06.2016; 7 238 (сім тисяч двісті тридцять вісім) грн 17 коп - заборгованість за сумою кредиту за кредитним договором №401 від 11.09.2018; 3 (три) грн 24 коп. - заборгованість за відсотками кредитним договором №401 від 11.09.2018.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" (04070, м.Київ, вул.Андріївська, буд.4, ) судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 637 (шістсот тридцять сім) грн 59 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В.Бушанська