Справа № 202/74/24
Провадження № 2/175/252/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М ЕН Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

17 грудня 2024 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.,

при секретареві Кальченко Ю.О.,

розглянувши у судовому засіданні в смт. Слобожанське у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп»» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп»» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп»» 05 січня 2024 року звернулось до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року матеріали позовної заяви було направлено за підсудністю до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

06 лютого 2024 року позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп»» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання надійшла до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

06 лютого 2024 року справа згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказаний позов було розподілено до провадження судді Бойка О.М.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2024 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання по даній справі.

Ухвалою суду від 24 липня 2024 року було здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження цивільної справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп»» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну судового засідання для розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням.

У позовних вимогах просять суд:

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_2 PHOKПП: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» () 975 112 (Дев?ятсот сімдесят п?ять тисяч сто дванадцять) гривні 15 копійок, з яких штраф у розмірі 3% річних за прострочення виконання грошового зобов?язання у розмірі 228 764 (двісті двадцять вісім тисяч сімсот шістдесят чотири) гривні 80 копійок та збитки від інфляції за прострочення виконання грошового зобов?язання у розмірі 746 347 (сімсот сорок шість тисяч триста сорок сім) гривень 35 копійок.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав, що між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «НАДРА» 01.08.2007 року укладено кредитний договір №8/2007/840-К/1211-Н на підставі якого ВАТ КБ «НАДРА» (нині ПАТ КБ «НАДРА») надав Відповідачу кредитні кошти на суму 135 000,00 доларів США.

B якості забезпечення зобов?язань по кредитному договору між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №1211-Н/2 від 01 серпня 2007 року, відповідно до умов якого, поручитель зобов?язався перед банком відповідати за належне виконання позичальником своїх обов?язків по кредитному договору.

У зв`язку з неналежним виконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «НАДРА» звернулося до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення з Відповідачів заборгованості.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2013, справа №202/28530/13-ц позовні вимоги ПАТ КБ «НАДРА» до Відповідачів були задоволені та солідарно стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором, в сумі 1 578 881,35 грн., що складається з: заборгованості за сумою кредиту - 1 053 245,84 грн.; відсоткам - 372 812,14 грн., пеня - 44 917,86 грн.; штраф - 107 905,50 грн., та судового збору у розмірі З 441,00 грн., а всього 1 582 322,35 грн.

Далі, згідно Договору №GL48N718070_І_3 про відступлення прав вимоги від 17.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстрованого в реєстрі за №509, право вимоги, зокрема, за кредитним договором №8/2007/840-К/1211-Н від 01.08.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відповідно до результатів відкритих торгів (аукціон), оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року, зазначених в додатках №1-4 до цього договору - Новий Кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів (поручитель ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ).

Первинний кредитор - ПАТ «КБ «Надра» відступив права вимоги на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», адреса: 49089, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Автотранспортна, буд. 2, офіс 205; , п/р № НОМЕР_3 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 305299, разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід?ємними частинами.

01.08.2007 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» був укладений Договір поруки №1211-Н/2 згідно кредитного договору №8/2007/840-К/1211-Н від 01.08.2007 року в забезпечення вимог Кредитора за належне виконання позичальником ( ОСОБА_1 ) взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Керуючись ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов?язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідальність Поручителя виникає як у випадку невиконання Позичальником будь-якої частини зобов?язань, так і при невиконанні Позичальником зобов?язань в цілому.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі №202/28530/13-ц від 07.12.2022 року замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа по справі №202/28530/13-ц виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська з ПАТ КБ «Надра», як вибулої сторони, на його правонаступника: ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (, адреса: 49089, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Автотранспортна, будинок 2, офіс 205) та видано дублікати виконавчих листів, відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі №202/28530/13-ц за позовною заявою Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний банк Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №8/2007/840-К/1211-Н від 01.08.2007 року.

У відповідності до постанови про відкриття виконавчого провадження №70652712 від 04.01.2023 року та постанови про відкриття виконавчого провадження №73484574 від 01.12.2023 року на примусовому виконанні у Приватного виконавця Ванжі Олександра Володимировича знаходяться виконавчі листи у справі №202/28530/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №8/2007/840-К/1211-Н від 01.08.2007 року, однак вищевказане рішення суду про стягнення заборгованості не виконано дотепер.

В судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп»» - Лисяк С.В. не з`явилась, надала заяву в якій просить справу слухати у її відсутність та проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, відзив на позовну заяву не подав, а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України.

За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «НАДРА» 01.08.2007 року укладено кредитний договір №8/2007/840-К/1211-Н на підставі якого ВАТ КБ «НАДРА» (нині ПАТ КБ «НАДРА») надав Відповідачу кредитні кошти на суму 135 000,00 доларів США.

B якості забезпечення зобов?язань по кредитному договору між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №1211-Н/2 від 01 серпня 2007 року, відповідно до умов якого, поручитель зобов?язався перед банком відповідати за належне виконання позичальником своїх обов?язків по кредитному договору.

У зв`язку з неналежним виконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «НАДРА» звернулося до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення з Відповідачів заборгованості.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2013, справа №202/28530/13-ц позовні вимоги ПАТ КБ «НАДРА» до Відповідачів були задоволені та солідарно стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором, в сумі 1 578 881,35 грн., що складається з: заборгованості за сумою кредиту - 1 053 245,84 грн.; відсоткам - 372 812,14 грн., пеня - 44 917,86 грн.; штраф - 107 905,50 грн., та судового збору у розмірі З 441,00 грн., а всього 1 582 322,35 грн.

Далі, згідно Договору №GL48N718070_І_3 про відступлення прав вимоги від 17.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстрованого в реєстрі за №509, право вимоги, зокрема, за кредитним договором №8/2007/840-К/1211-Н від 01.08.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відповідно до результатів відкритих торгів (аукціон), оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року, зазначених в додатках №1-4 до цього договору - Новий Кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів (поручитель ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ).

Первинний кредитор - ПАТ «КБ «Надра» відступив права вимоги на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», адреса: 49089, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Автотранспортна, буд. 2, офіс 205; , п/р № НОМЕР_3 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 305299, разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід?ємними частинами.

01.08.2007 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» був укладений Договір поруки №1211-Н/2 згідно кредитного договору №8/2007/840-К/1211-Н від 01.08.2007 року в забезпечення вимог Кредитора за належне виконання позичальником ( ОСОБА_1 ) взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Керуючись ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов?язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідальність Поручителя виникає як у випадку невиконання Позичальником будь-якої частини зобов?язань, так і при невиконанні Позичальником зобов?язань в цілому.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі №202/28530/13-ц від 07.12.2022 року замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа по справі №202/28530/13-ц виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська з ПАТ КБ «Надра», як вибулої сторони, на його правонаступника: ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (, адреса: 49089, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Автотранспортна, будинок 2, офіс 205) та видано дублікати виконавчих листів, відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі №202/28530/13-ц за позовною заявою Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний банк Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №8/2007/840-К/1211-Н від 01.08.2007 року.

У відповідності до постанови про відкриття виконавчого провадження №70652712 від 04.01.2023 року та постанови про відкриття виконавчого провадження №73484574 від 01.12.2023 року на примусовому виконанні у Приватного виконавця Ванжі Олександра Володимировича знаходяться виконавчі листи у справі №202/28530/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №8/2007/840-К/1211-Н від 01.08.2007 року, однак вищевказане рішення суду про стягнення заборгованості не виконано дотепер.

Відповідно до частини першою статті 509 ЦК України зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати - послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку.

Частиною другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов?язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов?язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов?язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з вимогами статті 599 ЦК України зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

3 огляду на вищенаведені норми права, грошове зобов?язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду.

Отже, у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов?язання визначеного Рішенням суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц, провадження №14-446цс18, вказано, що у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов?язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов?язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов?язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому з % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов?язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов?язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц, провадження №14-241цс19 та №646/14523/15-ц, провадження №14-591цс18.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 01 липня 2020 року у справі №535/757/17, провадження №61-30148св18, зроблено аналогічний висновок щодо подібних правовідносин.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання не позбавляє кредитора права на передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс/18), від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов?язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред?явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов?язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Так, у своїй постанові від 16.01.2019 року справі №373/2054/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила наступний висновок: «Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов?язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов?язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов?язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов?язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49с12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.».

Законодавець визначає обов?язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв?язку із чим таке зобов?язання є триваючим. Так, при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного суду та Верховного Суду, викладеними у постановах від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц, від 10 квітня 2018 року та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі №918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі №924/312/18, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (ст. 257 ЦК України). Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв?язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID- 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 року до 31.10.2020 року на всій території України карантин, дію якого неодноразово було продовжено до 01 липня 2023 року.

В той же час, з початком повномасштабного вторгнення 24.02.2022 року, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX від 15.03.2022, який набув чинності 17.03.2022 року Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст. 257-259 (позовна давність) цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Тобто, було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин. Суди під час аналізу вимог про застосування строків позовної давності зважають на те, що їх продовження в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону. А тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається (постанова Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №920/724/21).

З огляду на вищевикладене, оскільки трирічна позовна давність відраховується з дати нарахування інфляційних витрат та 3% річних, а саме з 01.05.2017 року, враховувати зміни до ЦК України, які введені в дію на підставі Закону України №540-IX з 02.04.2020 та Закону України №2120-ІХ з 17.03.2022, то позовна давність щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних починаючи з 02.04.2020 року була продовжена та станом на дату подачі цього позову не пропущена.

Відповідно до розрахунку 3% річних за прострочення виконання грошового зобов?язання, яке становить 1 582 322,35 грн., за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року, розмір інфляційного збільшення становить - 746 347,35 гривень та нарахованих 3% річних становить - 228 764,80 гривень (разом 975 112,15 гривень).

Оскільки, судове рішення про стягнення з боржника коштів не виконувалось досить тривалий час, враховуючи, що таке прострочення є триваючим правопорушенням, кредитор - позивач вправі вимагати стягнення з боржника відповідача в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та 3 % процентів річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання аж до повного його виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб?єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов?язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 13 Конвенції, що має назву «Право на ефективний засіб юридичного захисту», проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження». У розвиток положень цієї статті Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях також наголошує на необхідності оцінки ефективності обраного зацікавленою особою способу захисту. Зокрема, у пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об?єднаного Королівства» (Chahal v . the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 5 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) суд зазначає, що засіб захисту, котрий вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

На підставі вищевикладеного, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 11701,35 грн.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 76, 77, 78, 80, 81, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 280, 282, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп»» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_2 PHOKПП: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» () 975 112 (Дев?ятсот сімдесят п?ять тисяч сто дванадцять) гривні 15 копійок, з яких штраф у розмірі 3% річних за прострочення виконання грошового зобов?язання у розмірі 228 764 (двісті двадцять вісім тисяч сімсот шістдесят чотири) гривні 80 копійок та збитки від інфляції за прострочення виконання грошового зобов?язання у розмірі 746 347 (сімсот сорок шість тисяч триста сорок сім) гривень 35 копійок.

Стягнути пропорційно до задоволених вимог з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_2 PHOKПП: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» () суму судових витрат за сплачений судовий збір у розмірі 11701,35 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Бойко