У Х В А Л А

Іменем України

13 грудня 2024 рокум. Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

головуючої судді Петровської М.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Дзюман О.І.,

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - адвоката Ніколенко А.Г.,

представника заінтересованої особи Трохачової М.В.,

представника заінтересованої особи (боржника) Котенко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 (стягувач), заінтересовані особи: Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ); Поліський національний університет (боржник), на дії державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Богунського районного суду м. Житомира зі скаргою, відповідно до змісту якої просить:

- визнати протиправними дії державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) М. Трохачової щодо закінчення виконавчого провадження №74477522;

- скасувати постанову державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) М. Трохачової про закінчення виконавчого провадження від 08.08.2024 року №74477522;

- зобов`язати державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) М. Трохачову поновити виконавче провадження №74477522.

В обґрунтування вимог зазначає, що 06 листопада 2023 року Верховним Судом винесено постанову, якою визнано за ним право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , а також зобов`язано Поліський національний університет розглянути його заяву про оформлення передачі вищевказаної квартири у приватну власність. 11.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до університету із заявою та постановою Верховного Суду від 06.11.2023 щодо оформлення передачі в приватну власність квартири АДРЕСА_1 . 12 січня 2024 року Поліським національним університетом було створено приватизаційну комісію, якою розглянуто заяву від 11.01.2024 та ухвалено протокол №2, яким вирішено направити копію заяви з додатками та витягом з протоколу засідання комісії на адресу Міністерства освіти і науки України для розгляду та прийняття відповідного рішення.

Отже, в порушення Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та постанови від 06.11.2023 комісія з приватизації Поліського національного університету не ухвалила законного рішення про передачу спірної квартири у власність ОСОБА_1 , а вирішила направити документи до Міністерства освіти і науки України. При цьому, у відповіді Міністерства освіти і науки України №1/5843-24 від 04.04.2024 зазначено, що Міністерство не є учасником справи 296/8558/21 та не зобов`язано розглядати заяву чи надавати погодження щодо приватизації квартири, а з порушеного права потрібно звертатися до Поліського національного університету.

В березні 2024 року скаржник звернувся до Корольовського ВДВС у м.Житомирі із виконавчим листом про примусове виконання постанови суду та 19.03.2024 державним виконавцем відкрито виконавче провадження №74477522. 08 серпня 2024 року виконавче провадження закінчено, оскільки: згідно документів, наданих університетом, останнім здійснено розгляд заяви ОСОБА_1 про оформлення передачі квартири АДРЕСА_1 у приватну власність; постановою ВСУ від 06.11.2023 не визначено, яке рішення необхідно прийняти університету, лише здійснити розгляд заяви ОСОБА_1 .

Разом з тим, рішення суду не виконано, а тому у державного виконавця М. Трохачової були відсутні законні підстави для закінчення виконавчого провадження, оскільки створена комісія з приватизації зобов`язана була ухвалити рішення про передачу ОСОБА_1 у приватну власність квартири АДРЕСА_1 , натомість заява направлена на адресу Міністерства освіти і науки України для розгляду та прийняття відповідного рішення. Також, державний виконавець М.Трохачова не реалізувала своє право на звернення до суду щодо роз`яснення рішення, якщо воно їй було не зрозумілим.

Отже, винесена державним виконавцем М. Трохачовою постанова про закінчення виконавчого провадження від 08.08.2024 є незаконною та необгрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 16.10.2024 у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін.

14.11.2024 від державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Трохачової М. надійшов відзив на скаргу, у якій просить відмовити у задоволенні скарги. Вказує, що згідно документів, наданих університетом, фактично останнім здійснено розгляд заяви ОСОБА_1 . В свою чергу, постановою Верховного Суду не визначено, яке рішення необхідно прийняти університету, а лише здійснити розгляд заяви ОСОБА_1 . Отже, резолютивна частина постанови Верховного Суду є чіткою і зрозумілою, тому постанова про закінчення виконавчого провадження є законною та обгрунтованою.

В судовому засіданні заявник та представник заявника підтримали скаргу з підстав, заявлених у ній, просили її задовольнити.

Представник Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) державний виконавець М.Трохачова просила відмовити у задоволенні скарги з мотивів, зазначених у відзиві на скаргу.

Представник заінтересованої особи Поліського національного університету (боржника) Котенко Н.М. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні скарги. Пояснила, що Поліський національний університет діяв відповідно до положень чинного законодавства. Так, спірна квартира АДРЕСА_1 належить до майна державного закладу вищої освіти та відповідно до ст.70 Закону України «Про освіту» не підлягає передачі фізичним особам без згоди засновників закладу вищої освіти. Відтак, заява ОСОБА_1 про приватизацію квартири від 11.01.2024 на виконання постанови Верховного Суду від 06.11.2023 була розглянута на засіданні Комісії з приватизації житлового фонду, що перебуває у оперативному управлінні Поліського національного університету та обгрунтовано передана до Міністерства освіти і науки України як засновника закладу вищої освіти для прийняття відповідного рішення. В свою чергу, оскільки Міністерством освіти і науки України не надано відповідної згоди, неможливо прийняти рішення про передачу квартири ОСОБА_1 у власність.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення скарги по суті, суд дійшов наступних висновків.

Cудом встановлено, що постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 в справі № 296/8558/21 за позовом ОСОБА_1 до Поліського національного університету про визнання права на приватизацію квартири, зобов`язання здійснити розгляд заяви про оформлення передачі квартири у приватну власність, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено:

- визнано за ОСОБА_1 право на приватизацію квартири

АДРЕСА_1 ;

- зобов`язано Поліський національний університет розглянути заяву про оформлення передачі квартири АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_1 .

11.01.2024 ОСОБА_1 подано керівнику органу приватизації Поліського національного університету Дем`яненку Ю.В. заяву з додатками, в якій просив оформити передачу в приватну власність квартири АДРЕСА_1 на нього та членів його сім`ї.

12.01.2024, на засіданні Комісії з приватизації житлового фонду, що перебуває у оперативному управлінні Поліського національного університету заяву ОСОБА_1 розглянуто та протоколом № 2 ухвалено направити копію заяви ОСОБА_1 від 11.01.2024 з додатками та витяг із протоколу засідання Комісії на адресу Міністерства освіти і науки України для прийняття відповідного рішення.

Згідно листа Міністерства освіти і науки України № 1/2424-24 від 12.02.2024 розглянуто звернення Поліського національного університету від 15.01.2024 щодо приватизації житлового фонду університету та повідомлено, що у Міністерства відсутні правові підстави для передачі квартир, що обліковуються за університетом, у приватну власність.

23.02.2024 Корольовським районним судом м.Житомира видано виконавчий лист № 296/8558/21 на примусове виконання постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 в справі № 296/8558/21 в частині зобов`язання Поліського національного університету розглянути заяву про оформлення передачі квартири АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_1 .

Листом ректора Поліського національного університету від 01.03.2024 № 432/01-17, ОСОБА_1 повідомлено про те, що його заяву розглянуто та за результатами засідання Комісії її копію направлено до Міністерства освіти і науки України, оскільки майно державного вищого закладу освіти не підлягає передачі у власність юридичним та фізичним особам без згоди засновників закладу вищої освіти. Також надано копію листа Міністерства освіти і науки України № 1/2424-24 від 12.02.2024 та витяг з рішення комісії від 14.02.2024. Отже, зазначив ректор, постанова Верховного Суду від 06.11.2023 у справі № 296/8558/21 виконана.

19.03.2024 відкрито виконавче провадження № 74477522 щодо примусового виконання виконавчого листа № 296/8558/21, виданого Корольовським районним судом м.Житомира 23.02.2024.

Постановою старшого державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у м.Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марії Трохачової від 08.08.2024, на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», закінчено виконавче провадження №74477522.

Постановою державного виконавця, зокрема, встановлені наступні обставини, з якими пов`язується закінчення виконавчого провадження.

Протоколом № 2 від 12.01.2024 здійснювався розгляд заяви ОСОБА_1 від 11.01.2024, та Комісією з приватизації житлового фонду вирішено направити копію заяви ОСОБА_1 від 11.01.2024 з додатками та витягом із протоколу засідання Комісії на адресу Міністерства освіти і науки України для прийняття відповідного рішення.

Протоколом № 3 від 14.02.2024 Комісією прийнято рішення за заявою ОСОБА_1 від 11.01.2024 та прийнято рішення підготувати відповідь заявнику про неможливість прийняття рішення щодо передачі квартири у власність, тому що Міністерство освіти і науки не надало згоду, як того вимагає Закон України «Про вищу освіту».

До вищевказаних протоколів долучено копію листа від 01.03.2024 № 432/01-17, який адресований університетом ОСОБА_1 щодо розгляду його заяви про оформлення у власність квартири АДРЕСА_1 .

Згідно документів, наданих університетом, вбачається, що фактично останніми здійснено розгляд заяви ОСОБА_1 про оформлення передачі квартири АДРЕСА_1 у приватну власність останньому. При цьому, постановою Верховного Суду не визначено, яке рішення необхідно прийняти університету, лише здійснити розгляд заяви ОСОБА_1 .

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, факт розгляду заяви з належно прийнятим рішенням університету (задоволенням, відмовою, поверненням) відображено в наданих університетом документах (протокол № 3 від 14.02.2024 та копія відповіді № 432/01-17).

Виходячи з наведеного, виконавчий документ виконано в повному обсязі.

Вважаючи, що органом державної виконавчої служби протиправно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, ОСОБА_1 звернувся до суду із цією скаргою.

Вирішуючи скаргу, суд зазначає наступне.

Згідно ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Приписами ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як верховенство права та обов`язковість виконання рішень.

Статтею 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право , в тому числі: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення.

Згідно п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У цій справі підлягає з`ясуванню питання щодо фактичного виконання державним виконавцем постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 в справі № 296/8558/21.

Як вже встановлено судом, постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 в справі № 296/8558/21 визнано за ОСОБА_1 право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 .

При цьому, з мотивувальної частини постанови вбачається, що судом було досліджено питання щодо застосування до спірних правовідносин статті 80 Закону України «Про освіту», статті 70 Закону України «Про вищу освіту», на які посилається Поліський національний університет, зокрема, в протоколах № 2 від 12.01.2024 та № 3 від 14.02.2024, як підставу для невиконання судового рішення.

Так, в постанові зазначено, зокрема, наступне: «Із системного аналізу зазначених вище норм права вбачається, що заборона приватизації об`єктів та майна державних і комунальних закладів освіти, закріплена статтею 80 Закону України «Про освіту», є загальним правилом, у той час як стаття 70 Закону України «Про вищу освіту» встановлює заборону передачі майна у власність юридичним і фізичним особам без згоди засновників вищого навчального закладу та вищого колегіального органу самоврядування вищого навчального закладу і містить виключення «крім випадків, передбачених законодавством».

Вказані правові норми передбачають заборону приватизації, яка стосується об`єктів державних і комунальних закладів освіти, необхідних для використання в освітньому процесі, для провадження видів діяльності, передбачених спеціальними законами, а у цій справі спір стосується житлового приміщення, що не має статусу службового житла, належить на праві власності державі в особі Державного вищого навчального закладу «Державний агроекологічний університет» (нині Поліський національний університет), у яке позивач вселився на законних підставах та тривалий час там проживає (понад 15 років), тобто має триваючі зв`язки із цим житлом.»

Отже, Верховним Судом констатовано нерелевантність застосування статті 80 Закону України «Про освіту», статті 70 Закону України «Про вищу освіту» щодо спірної квартири.

Крім того, щодо обрання ефективного способу захисту порушених прав ОСОБА_1 , Верховним Судом вказано, що у контексті спірних правовідносин права особи не будуть вважатися порушеними, якщо громадянин, який за умовами укладеного договору набув право на отримання займаної ним і членами його сім`ї на умовах найму квартири у власність, таке право реалізував. Якщо органи приватизації зволікають із винесенням відповідних рішень, вони мають бути зобов`язані вжити усіх визначених законодавством заходів щодо приватизації та розглянути заяву про передачу спірного житла у приватну власність позивача. У контексті цієї справи визнання відповідного суб`єктивного права (права на приватизацію) та зобов`язання вчинити дії щодо розгляду заяви про оформлення передачі квартири у приватну власність є належним та ефективним способом захисту, особливо враховуючи те, що ОСОБА_1 вже звертався до суду з позовом про визнання права власності на спірну квартиру у справі № 296/8497/17, тобто намагався захистити своє порушене право саме у спосіб визнання права власності.

Таким чином, у справі № 2968/8558/21 порушене право ОСОБА_1 захищено шляхом безумовного визнання за ним права на приватизацію квартири та обов`язку створеного Поліським національним університетом органу приватизації розглянути заяву про приватизацію квартири без альтернативи відшукання штучних підстав для відмови у задоволенні заяви.

Натомість, як встановлено з матеріалів скарги, Поліським національним університетом не було виконано вимоги постанови та направлено заяву ОСОБА_1 для отримання погодження до Міністерства освіти і науки України всупереч висновкам, наведеним Верховним Судом у справі № 2968/8558/21.

Також слід зазначити, що листом від 04.04.2024 № 1/5843-24 Міністерство освіти і науки України повідомило ОСОБА_2 , що згідно постанови Верховного Суду від 06.11.2023 у справі № 296/8558/21 Міністерство освіти і науки України не є учасником вказаної справи та останнє не зобов`язано розглядати заяву чи надавати погодження щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 . Також запропоновано з вказаного питання звернутися до Поліського національного університету.

У листі від 09.09.2024 № 1/16214 викладено аналогічну позицію з приводу відсутності обов`язку у Міністерства освіти і науки України розглядати заяву чи надавати погодження щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 .

За таких обставин, суд зазначає, що розгляд заяви ОСОБА_1 від 11.01.2024 Комісією з приватизації житлового фонду, що перебуває у оперативному управлінні Поліського національного університету шляхом направлення заяви до Міністерства освіти і науки України для отримання відповідного погодження та в подальшому посилання на неможливість прийняття рішення про передачу скаржнику у власність квартири внаслідок не надання згоди (протоколи № 2 та № 3), не є виконанням постанови Верховного Суду від 06.11.2023.

Фактично, після прийняття судом касаційної інстанції остаточного рішення у справі № 296/8558/21 та визнання права заявника на приватизацію, такі дії університету штучно створюють наступні підстави для звернення ОСОБА_1 до суду за захистом порушених прав, що є неприпустимим з огляду на принцип обов`язковості судового рішення.

Державний виконавець, приймаючи 08.08.2024 постанову про закінчення виконавчого провадження № 74477522, не взяв до уваги вищевикладене, формально поставився до виконання судового рішення, вважаючи, що протоколом № 2 та протоколом № 3 Комісії фактично розглянуто заяву ОСОБА_1 , внаслідок чого постанова Верховного Суду від 06.11.2023 залишилась невиконаною.

Згідно ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення (ч.1 ст.41 Закону №1404-VIII).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про протиправність постанови державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марії Трохачової про закінчення виконавчого провадження від 08.08.2024 №74477522 та зобов`язання державного виконавця поновити виконавче провадження.

Отже, скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.259, 260, 353, 447-453 ЦПК України, суд,-

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), заінтересовані особи: Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (10014, м.Житомир, вул.Леха Качинського, 12А, ); Поліський національний університет (10008, м.Житомир, Старий бульвар, буд.7, ), на дії державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), - задовольнити.

Визнати протиправними дії державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марії Трохачової щодо закінчення виконавчого провадження №74477522.

Скасувати постанову державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марії Трохачової про закінчення виконавчого провадження від 08.08.2024 №74477522.

Зобов`язати державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марію Трохачову поновити виконавче провадження №74477522.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст ухвали складено 20.12.2024.

Суддя М. В. Петровська