Провадження № 22-ц/812/1740/24 Головуючий суду першої інстанції Гукова І.Б.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2024 року м. Миколаїв Справа № 471/506/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Крамаренко Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 23 вересня 2024 року, повний текст якого складено 24 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Гукової І.Б., в залі судового засідання в с-ще Братське, за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів

В С Т А Н О В И В:

26 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі АТ «Ощадбанк», Банк) про захист прав споживача та стягнення грошових коштів.

Позов мотивований тим, що 4 червня 2023 року о 08.59 годині, перебуваючи за місцем свого проживання, ОСОБА_1 отримав СМС повідомлення на особистий мобільний телефонний додаток «Ощад 24» про те, що з його особистого рахунку в Ощадбанку перераховано грошові кошти в розмірі 20 400 грн на рахунок в «Таскомбанк», прізвище отримувача не було вказано.

Так, як позивач в цей час послугами АТ «Ощадбанк» не користувався, картку стороннім особам не передавав, то відразу зателефонував на гарячу лінію Банку, заблокував карту та звернувся до поліції із заявою про вчинення злочину.

За розглядом його заяви було відкрито кримінальне провадження та внесено відомості до ЄРДР за № 0000157 за частиною 4 статті 185 КК України. Досудове розслідування на цей час триває.

Позивач зазначає, що він усі свої вимоги згідно договору з Банком виконав у повному обсязі, в той же час з боку банку не було вжито заходів задля перешкоджання несанкціонованому списанню коштів з рахунку клієнта. Банком не повернуто кошти, списані з його рахунку.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з АТ «Ощадбанк» на свою користь грошові кошти в розмірі 20 400 грн.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 23 вересня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з АТ «Ощадбанк» кошти в розмірі 20 400 грн на користь ОСОБА_1 .

Стягнуто з АТ «Ощадбанк» судовий збір в розмірі 1 211 на користь держави.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач відразу після списання грошових коштів звернувся до органів поліції та банку, повідомив про цей факт, що, на думку суду, є підтвердженням того факту, що списання коштів відбулося поза волею позивача, тому він не повинен нести відповідальності за такі операції.

Не погодившись з рішенням суду, АТ «Ощадбанк» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не встановив наявності вини Банку у порушені зобов`язань перед позивачем, а також не встановив порушення Банком правил здійснення розрахункових операцій, що спричинило списання коштів з рахунку ОСОБА_1 .

Навпаки, місцевим судом встановлені порушення позивачем умов Договору та спеціального законодавства, які сприяли втраті електронного платіжного засобу та незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати спірну платіжну операцію, однак висновки з цього судом зроблені помилкові, що стало наслідком ухвалення незаконного судового рішення по справі.

Обов`язок позивача ОСОБА_1 не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права та не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції покладений на нього не тільки Договором та Правилами, а й спеціальним законом, а саме Законом України «Про платіжні послуги» та Постановою НБУ від 29 липня 2022 року № 164 «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів».

Матеріали справи свідчать про те, що позивач не дотримався та порушив умови договору, правил та вимоги спеціального законодавства, допустив використання платіжної картки особою, яка не має на це права, чим своїми діями розголосив інформацію, яка надала змогу ініціювати 24 червня 2023 року 08:59:51 платіжну операцію по переказу грошових коштів в розмірі 20 400 грн.

Звукозапис розмови позивача з кол-центром АТ «Ощадбанк» та протоколи допиту потерпілого ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 є належними, достовірними та допустимими доказами, а також дозволяють встановити наявність обставин, які обґрунтовують заперечення Банку та мають вирішальне значення для правильного вирішення справи. Між тим, суд першої інстанції не надав належної оцінки цим доказам.

Братський районний суд Миколаївської області, дослідивши звукозапис розмови позивача з кол-центром АТ «Ощадбанк» та протоколи допиту потерпілого ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 дійшов до помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 передав свою картку дружині через проблеми із зором та був присутній в магазині. Однак такі обставини жодними доказами не підтверджені.

Доказів, що саме з вини Банку була здійснена спірна операція щодо переказу коштів Позивачем не надано, а справи таких не містять.

Крім того судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не застосовано законодавство, що підлягало застосуванню до спірних правовідносин, а саме Закон України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про платіжні послуги» та постанови правління Національного банку України від 29 липня 2022 року за № 164 «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», що призвело до неправильного вирішення справи.

На думку АТ «Ощадбанк», хибним є посилання судом першої інстанції на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України (в редакції чинній на час подання апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 08 січня 2014 року між ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк» укладено Договір № 334874/2095 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки.

Відповідно до пункту 1.1.1. та пункту 1.1.2 Договору Банк відкриває Клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 на умовах тарифного пакету «Пенсійний» та надає Клієнту платіжну картку Mastercard Debid Standart та ПІН-конверт до неї.

На виконання пункту 5 Постанови НБУ від 11 вересня 2017 року № 89 щодо переведення обслуговування поточних рахунків з використанням платіжних карт з балансових рахунків 2625/2605/2655 на балансові рахунки 2620/2600/2650 відповідно, у АТ «Ощадбанк» відбулась заміна номерів балансових рахунків, в тому числі змінено рахунок Позивача ОСОБА_1 № НОМЕР_1 на № НОМЕР_2 , який в подальшому, згідно з Постановою Правління НБУ від 30 серпня 2021 року № 92, приведено до міжнародного стандарту IBAN НОМЕР_3 .

За даними програмного забезпечення АТ «Ощадбанк», позивач починаючи з 15 грудня 2016 року використовував для платежів систему дистанційного обслуговування WEB-банкінг, а з 13 жовтня 2022 року мобільний додаток старої версії «Ощад24/7». А з 17 грудня 2022 року позивач на своєму мобільному пристрої зареєструвався в новій версії мобільного додатку «Ощад24/7» (Flumo). Окрім того, позивачем, відкриваючи поточний рахунок, повідомлено Банк про номер телефону ( НОМЕР_4 ), який вважається фінансовим номером та використовується Банком для ідентифікації клієнта/позивача, а також для надання сервісів через Контакт центр Банку, в тому числі послугу SMS інформування. Для реєстрації (перереєстрації) в системі дистанційного банківського обслуговування «Ощад 24/7» (Мобільний Ощад) необхідно використання номеру телефону Клієнта, прив`язаного до картки (фінансовий номер), отримання дзвінка від Банку з кодом, чотири останні цифри номеру картки та PIN-код до неї.

В подальшому Клієнт встановлює відомий тільки йому логін та пароль до мобільного додатку, а також створює код швидкого доступу та може налаштувати на мобільному пристрої Touch/Face ID (ідентифікація за допомогою відбитка пальця або обличчя) в цьому випадку наступні входи у додаток та оплати здійснюються без підтвердження за допомогою паролю чи коду з SMS (Інструкція з реєстрації користувача у Мобільному Ощаді, мається у вільному доступі у мережі інтернет на сайті Банку www.oschadbank.ua). Отже логін та пароль до мобільного додатку, код швидкого доступу до мобільного додатку, ПІН-код платіжної карки є відомі виключно Клієнту, в даному випадку позивачу ОСОБА_1 , оскільки саме він їх встановлює, реєструючись в системі дистанційного банківського обслуговування.

24 червня 2023 року 08:59:51 з картки позивача було здійснено переказ коштів у сумі 20 400 грн на карту № НОМЕР_5 , емітовану банком АТ «Таскомбанк». Зазначена операція була здійснена у мобільному додатку системи дистанційного банківського обслуговування «Ощад 24/7» та підтверджена біометричними даними (Face ID/Touch ID) або ж кодом доступу, який встановлюється на етапі авторизації в мобільному додатку.

24 червня 2023 року о 12:58 позивач з фінансового номеру звернувся до контакт центру АТ «Ощадбанк» з приводу протиправних дій щодо власних коштів.

За фактом заволодіння грошовими коштами 24 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до відділення поліції № 1 Вознесенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, та за його зверненням було зареєстровано кримінальне провадження за частиною 4 статті 185 КК України, досудове розслідування за яким триває до теперішнього часу.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Суд, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку що дії позивача, який своєчасно після списання грошових коштів з його картки звернувся до банківської установи та до органів поліції, повідомивши про цей факт, є достатнім підтвердженням того, що списання коштів відбулося поза волею позивача, а тому у банківської установи виникає обов`язок повернути списані кошти позивачу.

Колегія суддів апеляційного суду вважає такий висновок помилковим з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з частиною 1 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

У статті 1073 ЦК України визначено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Частиною 12 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що електронний платіжний засіб, що використовується в платіжній системі, має відповідати вимогам щодо захисту інформації, передбаченим правилами платіжної системи, з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України. Відповідно до частини 20 цієї статті, користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно з частиною 5 статті 87 Закону України «Про платіжні послуги» до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника.

Аналогічна норма міститься в пункті 140 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженої Постановою Правління НБУ від 29 липня 2022 № 164 (далі Положення № 164), згідно з якою до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувач електронного платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно пункту 138 розділу VII Положення № 164 Емітент зобов`язаний:

1) забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення);

2) зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору;

3) забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання платіжного інструменту після отримання такого повідомлення;

4) забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента про потребу розблокування або заміни (перевипуску) платіжного інструменту;

5) повідомляти користувача про виконання операцій з використанням платіжного інструменту;

6) реєструвати та протягом строку, передбаченого нормативно-правовими актами Національного банку, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування емітентом користувача та користувачем емітента, надавати користувачу таку інформацію за його письмовим зверненням. Емітент зобов`язаний зазначити дату і час одержання повідомлення користувача про втрату платіжного інструменту під час реєстрації повідомлення.

Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення № 164 користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Згідно пункту 140 розділу VII Положення № 164, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача.

У відповідності до пункту 146 розділу VII Положення № 164 власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно із статтею 23.4 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціатор до настання дати валютування може відкликати кошти, які до зарахування їх на рахунок отримувача або видачі в готівковій формі обліковуються в банку, що обслуговує отримувача. Документ на відкликання коштів ініціатор подає до свого банку, який того самого дня надає банку отримувача вказівку про повернення коштів. Банк отримувача в день одержання вказівки повертає кошти за реквізитами, зазначеними в ній, якщо на час надходження такої вказівки вони не зараховані на рахунок отримувача, та повідомляє отримувача про відкликання коштів ініціатором.

Відповідно до статей 32.1, 32.7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання.

Положеннями частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 24 червня 2023 року о 08:59:51 з розрахункового рахунку позивача на картковий рахунок відкритий в «Таксомбанку» було переказано грошові кошти в розмірі 20 400 грн, про що в той же час йому прийшло смс повідомлення на телефон. Як вказує у своїй позовній заяві позивач йому невідомо як вказані дії стали можливими. Між тим позивач повідомив контакт-центр Банку про переказ коштів в той же день тільки о 12:28 год. З наданого відповідачем суду першої інстанції звукозапису цієї телефонної розмови було встановлено, що реквізити платіжної картки були повідомлені іншій особі (члену родини позивача).

Також в суді першої інстанції встановлено, що операція переказу коштів на картку іншого банку була підтверджена біометричними даними/ або відповідним кодом доступу. Вхід до системи дистанційного банківського обслуговування (ДБО) Mobile-банкінг «Ощад24/7» та операція з переказу коштів здійснена коректно, що можливо лише за наявності реквізитів банківської картки, SMS-паролів, Push повідомлення, які направлялись на фінансовий телефон позивача та відомі виключно йому.

При цьому позивач в розмові з кол-центром АТ «Ощадбанк», яка відбулась 24 червня 2023 об 12:58 год., зазначав, що в нього є дані про Банк, який емітував дану картку та номер картки, на яку здійснено спірний переказ, ця операція відображається в історії операцій його мобільного додатку «Ощад24/7» та надає скрін шот номеру цієї картки в додатках до позову. З наведеного вбачається, що спірна операція проведена за участю позивача, йому відомий номер картки та банк емітент картки, тим більше дані банківської автоматизованої системи свідчать про коректність операції.

Крім того користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту незаконного переказу грошових коштів з його карткового рахунку з вини Банку, а тому відповідач не повинен нести відповідальність за ці операції.

Отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Також судом першої інстанції не було враховано, що до цих правовідносин не може бути застосована постанова Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, в якій викладений правовий висновок щодо застосування пунктів 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, оскільки вказане Положення втратило чинність 12 листопада 2014 року.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порушення норм матеріального та процесуального права безпідставно задовольнив ОСОБА_1 позовні вимоги, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

За результатами перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» задоволено, а в задоволенні позову відмовлено.

Звертаючись з апеляційною скаргою відповідач сплатив судовий збір в розмірі 1 816.80 грн.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір, що підлягав сплаті при подачі позовної заяви до суду першої інстанції слід віднести за рахунок держави, а судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816 грн 80 коп. слід компенсувати АТ «Ощадбанк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 23 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів у розмірі 20 400 грн відмовити.

Компенсувати Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» 1 816 грн 80 коп. сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Т.В. Крамаренко

Повний текст постанови складено 26 грудня 2024 року.