Справа № 489/4955/24
Провадження №2-о/489/149/24
УХВАЛА

про залишення заяви без розгляду

26 грудня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судових засідань Тищенко Д.О.,

за участі:

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного догляду за неповнолітніми дітьми, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

встановив:

В липні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Ломакіну М.І. звернувся до суду із заявою про встановлення факту самостійного виховання та догляду за малолітніми дітьми - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без участі матері ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначав, що він та ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заявник більше аніж п`ять років самостійно виховує дітей та здійснює за ними догляд без допомоги та участі матері. ОСОБА_2 протягом тривалого часу проживає за кордоном та фактично зникла з життя малолітніх дітей. Без підтвердження факту самостійного виховання та здійснення догляду за малолітніми дітьми заявник може бути в будь-який час мобілізований, а діти залишаться одні, без батьків та інших родичів, які можуть здійснювати за ними догляд.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 звернувся із даною завою до суду.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.07.2024 заяву ОСОБА_1 прийнято до провадження суддею Микульшиною Г.А. та призначено до розгляду.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснив, що матір дітей ОСОБА_2 близько 6 останніх років проживає за кордоном та створила іншу сім`ю, зв`язок з доньками підтримує лише засобами телекомунікаційного зв`язку за телефоном заявника, оскільки малолітні доньки сторін, маючи телефони, не бажають спілкуватися з матір`ю.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, повідомлена судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Вислухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі до 30.08.2016. Шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30.08.2016 по справі № 766/7912/16-ц (а.с. 12-13).

Від спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно судового наказу, виданого Херсонським міським судом Херсонської області 24.05.2021 по справі № 766/5777/21, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів, починаючи з 08.04.2021 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 16).

У відповідності до довідки Херсонського ясла-садка № 79 від 16.09.2020 за вих. № 02-04/76 вихованням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , займається лише батько та його мати. Мати ОСОБА_3 жодного разу не з`являлась в садок, не телефонувала вихователям (а.с. 24).

Відповідно до довідки Херсонської загальноосвітньої шкоди І-ІІ ст. № 47 від 22.05.2023 ОСОБА_2 , яка є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківські збори не відвідує, не цікавиться проблемами і не приймає участі у вихованні дитини (а.с. 29).

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилається на те, що його малолітні доньки перебувають на його одноосібному утриманні та вихованні, мати дітей більше п`яти років не цікавиться їх життям та не надає ніякої допомоги.

Заяву про встановлення факту перебування на одноосібному утриманні неповнолітніх дітей ОСОБА_1 пред`явив до суду за правилами окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З таких самих критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

У справі, яка є предметом розгляду, ОСОБА_1 , звертаючись до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту самостійного догляду за неповнолітніми дітьми, обґрунтовував це тим, що це не дає можливості йому реалізувати йому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Аналіз заяви ОСОБА_1 дає підстави для висновку про те, що він фактично просить встановить факт знаходження дітей на його одноосібному утриманні.

Суд зазначає, що доводи ОСОБА_1 про самостійне утримання неповнолітніх дітей підлягає перевірці в межах позовного провадження.

Факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Таким чином, заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки питання про утримання батьками дитини підлягає перевірці в межах позовного провадження.

Подібні висновки зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23).

Частиною шостою статті 294 ЦПК України встановлено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За встановлених у цій справі конкретних обставин факт перебування дитини на самостійному утриманні заявника не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду, роз`яснивши, що заявник вправі подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст. 257 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного догляду за неповнолітніми дітьми - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 26.12.2024.

Суддя Г.А. Микульшина