Справа № 638/1841/24
Провадження № 2/638/3027/24
УХВАЛА

Іменем України

05 лютого 2024 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Щепіхіна В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору поділу майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору та поділу майна подружжя, відповідно до якої позивач просить суд: розірвати договір про поділ майна подружжя від 02.04.2015 та застосувати правові наслідки його розірвання; в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 нежитлових приміщень підвалу №V, Va, Vб, Vв, Vг, VII, VIIа, VIIIа в літ. "А-4", загальною площею 153,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,0999 га, кадастровий номер: :12:059:0030, за адресою: АДРЕСА_1 .

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Проте, вирішуючи питання про визначення підсудності вказаної справи та відкриття провадження, суди повинні перевірити відповідність вимог, з якими заявник звертається до суду для захисту, а також дотримання ним вимог, передбачених статтями 175, 177 ЦПК України.

Розглянувши заяву та додані до неї матеріали, суд доходить висновку про залишення заяви без руху, оскільки вона не відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, повне ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) для фізичних осіб сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), також зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач в позовній заяві вказує прізвище, ім`я по батькові відповідача - ОСОБА_2 . При цьому, про належність прізвища ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_1 не доводить наведеними у позові фактичними обставинами, що позбавляє суд можливості здійснити належним чином дії, передбачені ч.6 ст.187 ЦПК України щодо встановлення зареєстрованого місця проживання чи перебування відповідача на час подання позову. З матеріалів, які додані до позовної заяви, вбачається, що після розірвання шлюбу на підставі рішення суду від 04.06.2014 прізвище ОСОБА_4 залишено без змін. Таким чином, позивачу необхідно уточнити дійсне прізвище відповідача на час подання позовної заяви.

Крім того, згідно з пунктом 9 частини 1 статті 176 ЦПК України, у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Згідно з вимогами ст. 69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за якою майно може бути продане в даному населеному пункті або місцевості. За таких обставин ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна, поняття якої є за своїм змістом і числовим значенням рівнозначне поняттю ринкової вартості.

Позивачем визначено ціну позову у розмірі 826 735,17 грн., тобто, сума вартості майна, зазначеної у договорі про поділ майна від 2015 року, а саме: 627 100,00 грн. - нежитлові приміщення підвалу №V, Va, Vб, Vв, Vг, VII, VIIа, VIIIа в літ. "А-4", загальною площею 153,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та 199 635,17 грн. - земельна ділянка площею 0,0999 га, кадастровий номер: :12:059:0030, за адресою: АДРЕСА_1 , що не відповідає приписам цивільного процесуального законодавства.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Таким чином, для правильного визначення ціни позову позивачу необхідно провести оцінку нерухомого майна, право власності на яке він просить визнати за собою, звернувшись до відповідного експерта (оцінщика) та надавши суду звіт (висновок про ринкову оцінку вартості нерухомого майна).

Відповідно до ч. 1 чт. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Оскільки позивачем не додано до позовної заяви звітів про оцінку об`єктів майна, які знаходяться в різних районах м. Харкова, для визначення їх вартості та відповідно підсудності справи (за територіальною юрисдикцією Дзержинського районного суду м. Харкова або Київського районного суду м. Харкова) неможливо визначити виключну підсудність данної справи.

Згідно з частиною 4 статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з вимогами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Так, відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених ч. 5 ст. 216, ст. 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

З доданої до позовної заяви квитанції про сплату судового збору від 24.01.2024 вбачається, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 8267,35 грн. тобто, один відсоток від вартості спірного майна, вартість якого було визначена станом на 2015 рік.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15140,00 грн.).

При цьому, згідно абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3028,00 гривень.

Оскільки позивачем визначена ціна позову з порушенням вимог пункту 9 частини 1 статті 176 ЦПК України та невірно зазначена вартість спірного майна, підтверджуючих доказів його вартості на час прийняття позовної заяви до суду не надано, суд позбавлений можливості визначити суму судового збору, що підлягає сплаті за подання позовної заяви майнового характеру у відповідності до наведених вище вимог.

Крім того, згідно ч.3 ст.6 ЗУ "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Позивач у своїй заяві, окрім поділу майна подружжя, просить суд розірвати договір про поділ майна подружжя від 02.04.2015 та застосувати правові наслідки його розірвання. Така позовна вимога є вимогою немайнового характеру. Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн.).

З огляду на викладене, позивачу необхідно доплатити судовий збір за ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір» для позовної вимоги немайнового характеру, та за пред`явлення позовної вимоги майнового характеру з урахуванням дійсної вартості нерухомого майна.

Відповідно до статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 260 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору поділу майна подружжя залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки заяви в строк, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення позивачу ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у випадку не усунення зазначених вище недоліків заява вважатиметься не поданою та буде повернена.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Щепіхіна