Провадження № 2/639/642/24 Справа № 639/672/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Марченка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Василевської Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 639/672/24

позивач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 )

відповідач: ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 )

третя особа: ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 )

про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя,

та за зустрічним позовом

позивач: ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 )

відповідач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 )

третя особа: ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 )

про визнання права власності,-

за участю:

представника позивача за первісним позовом - адвоката Бубліченка М.В.

представника відповідача за первісним позовом - адвоката Плотнікової І.Ю.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 в якому з урахуванням уточнень просить:

- розірвати шлюб, що було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зареєстрований 01.07.2006 року у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 640;

- визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину 41/100 житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя 1/2 частину ринкової вартості транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN-код) НОМЕР_2 , рік випуску 1998, об`єм двигуна 1781 см3, що становить 70 421 (сімдесят тисяч чотириста двадцять одна) гривень 50 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 01 липня 2006 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 640. Під час перебування у шлюбі подружжям було придбано житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площ (кв.м): 104.1, Житлова площа (кв.м): 77.0, площа земельної ділянки (кв.м): 1166. Зазначений будинок було зареєстровано 03.09.2012 року на ОСОБА_2 (частка власності 41/100). Відповідно до звіту про оцінку майна № 11-0124/01 від 22.01.2024 року, виконаному ТОВ «ІНСТИТУТ ОЦІНКИ ТА СУДОВИХ ЕКСПЕРТИЗ» ринкова вартість 41/100 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 станом на 22.01.2024 року становить 874 214 гривень 00 коп.

Також подружжям 01.11.2011 року було придбано транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN-код) НОМЕР_2 , рік випуску 1998, об`єм двигуна 1781 см3 та зареєстровано на ОСОБА_2 . Згідно зі звітом про оцінку майна № 13с-0124/01 від 22.01.2024 року, виконаним ТОВ «ІНСТИТУТ ОЦІНКИ ТА СУДОВИХ ЕКСПЕРТИЗ» ринкова вартість колісного транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN-код) НОМЕР_2 , рік випуску 1998 станом на 22.01.2024 року становить 140 843 гривень 00 коп.

Починаючи з грудня 2021 року між подружжям періодично виникали сварки на побутовому підґрунті. Почуття довіри до відповідача позивач втратила остаточно та припинила шлюбно-сімейні стосунки з грудня 2022 року, загального бюджету вони не мають та однією родиною фактично не проживають. Під час шлюбу подружжям було набуте майно у вигляді будинку та транспортного засобу, то таке майно підлягає поділу між подружжям.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.02.2024 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.

28 березня 2024 року ОСОБА_2 подано зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності, в якому просить визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначає, що з відповідачем за зустрічним позовом перебуває у зареєстрованому шлюбі з 01 липня 2006 року. Після реєстрації шлюбу разом з дружиною жили в орендованому житлі, свого житла не було. Відповідач за зустрічним позовом взагалі не мала реєстрації в місті Харкові. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 . Після його смерті у 2006 році вони з позивачкою і дитиною заселились в квартиру АДРЕСА_2 , він вмовив свою матір та сестру, щоб вони надали згоду на реєстрацію місця проживання позивачки за вищевказаною адресою. Квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної сумісної власності в результаті приватизації його сім`ї: ОСОБА_5 (батько), ОСОБА_6 (мати), ОСОБА_7 (сестра) і ОСОБА_2 . Цей факт підтверджується свідоцтвом про право на приватизацію житлового фонду від 14.02.2001 р. № 5-01-224919, виданого Центром приватизації державного житлового фонду управління комунального майна та приватизації в Харківській області. Після смерті батька, спадкоємці 1-ї черги дружина померлого ОСОБА_6 , дочка ОСОБА_7 і він син померлого, прийняли спадщину на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 в рівних частках кожний. У 2012 році сестра, ОСОБА_7 поставила питання про продаж нашої спільної квартири і придбання для себе і для мене з мамою окремого житла. Через рієлтера для сестри була знайдена однокімнатна квартира АДРЕСА_3 , а для нас - пів будинку АДРЕСА_1 .

Угода про продаж належної нам на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_2 була призначена і укладена в приміщенні приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.В. Згідно Договору ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 продали квартиру АДРЕСА_2 , продаж вчинено за суму 415 636 грн, що є еквівалентом 52 000 долларів США за курсом НБУ на 08.08.2012 року, які продавці одержали від покупця під час укладання цього Договору рівними частками кожний. (п. З Договору) В дійсності, ми з сестрою отримали гроші від продажу квартири навпіл і домовились, що мама ОСОБА_6 буде жити як з сином, так із дочкою. 09 серпня 2012 року була призначена угода про купівлю-продаж ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_3 , яку вона придбала за ціною 194000 грн, що еквівалентно 24000$ США, угода посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Жовнір Я.В. Угода про купівлю спірного житлового будинку АДРЕСА_1 була призначена на 10 серпня 2012 року і укладена в приміщенні приватного нотаріуса ХМНО Салига Н.А. Згідно Договору від 10.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Салига Н.А. ОСОБА_2 купив 41/100 житлового будинку АДРЕСА_1 , за ціною 200000 грн, що еквівалентно 25000 долларів США. Спірний житловий будинок з надвірними будівлями був позивачем придбаний за гроші, що належали йому особисто, отримані від продажу належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_2 та вважає, що вказаний житловий будинок не є спільною сумісною власністю подружжя.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.06.2024 року зустрічний позов прийнято для спільного розгляду з первісним позовом об`єднавши їх в одне провадження.

28 березня 2024 року представником ОСОБА_2 - адвокатом Плотніковою І.Ю. подано відзив на первісну позовну заяву в якій заперечувала проти первісного позову та просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обгрунтування відзиву посилалася на те, що сторони з 01 липня 2006 року перебувають у шлюбі та мають вже повнолітню дочку. Посилання позивача на те, що з грудня 2022 року припинили шлюбні відносини не відповідає дійсності, не було підстав для розірвання шлюбу, а якщо б були, - сторони б розірвали шлюб в органах державної реєстрації актів цивільного стану. Посилання позивача в позовній заяві про «суперечки та втрату довіри» цілком надумані, не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. У сторін були певні непорозуміння, але причина для розірвання шлюбу відсутня. Будинок АДРЕСА_1 та автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 1998 р. випуску, не є спільним майном подружжя., що достовірно відомо позивачу. Будинок належить ОСОБА_2 на праві приватної власності (ст. 57 Сімейного Кодексу України), який він придбав за гроші, що належали йому особисто, і які отримав від продажу належної йому на праві приватної власності частки квартири. Позивач ніколи не претендувала на частку будинку, або на автомобіль, оскільки за час спільного життя з позивачем вони мали незначні доходи та придбати спірний будинок та автомобіль за кошти сімейного бюджету не мали можливості. Позивачем до позову не надано належних та допустимих доказів наявності автомобілю VOLKSWAGEN PASSAT, 1998 р. випуску, держ.№ НОМЕР_1 у їхньому володінні, яким може бути технічний паспорт, договір купівлі продажу, тощо. Витяг з ДР МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів не містить інформації про час набуття ОСОБА_2 автомобілю, та його реалізації, тільки дату першої реєстрації в Україні (2011 р.). Крім того, позивачу достовірно було відомо, що останнім часом ОСОБА_2 практично автомобілем не користувався, оскільки він потребував капітального ремонту (машині більше 25 років) а грошей на його ремонт не було. ОСОБА_2 вирішив продати цей автомобіль, позивачу це було відомо. Знайомий ОСОБА_8 купити даний автомобіль в розстрочку. В серпні 2023 р. віддав більше половини вартості автомобіля - 30 000 грн, а решту віддавав протягом півроку, остаточно розрахувався у лютому 2024 року, і ОСОБА_2 передав йому автомобіль за договором купівлі-продажу. Гроші, отримані від продажу автомобілю відповідач витрачав на потреби сім`ї, харчування, сплату комунальних тощо.

08 квітня 2024 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Бубліченко М.В. подано відповідь на відзив в якому заперечують проти відзиву та просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

В обгрунтування відповіді на відзив представник зазначає, що підчас з`ясування підстав розірвання шлюбу достатньо встановити небажання однієї із сторін подальшого перебування у спільному шлюбі. Позиція відповідача щодо поділу майна подружжя у вигляді автомобіля не відповідає фактичним обставинам. Транспортний засіб, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN-код) НОМЕР_2 , рік випуску 1998 було придбано подружжям за кошти спільного сімейного бюджету. За період з 2006 року по 2023 рік включно загальний дохід ОСОБА_1 склав 334 775 грн. 85 коп. Зазначені кошти в повному обсязі були залучені до спільного сімейного бюджету. Також в момент придбання транспортного засобу ОСОБА_1 не надавала жодної згоди (заяви), що транспортний засіб, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN-код) НОМЕР_2 , рік випуску 1998 було придбано за особисті кошти ОСОБА_2 , а не за спільні кошти. 16 лютого 2024 року ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_9 договір купівлі продажу 6342/2024/4323523 транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT VIN-код НОМЕР_2 , СИНІЙ, номерний знак НОМЕР_1 . За домовленістю сторін вартість зазначеного транспортного засобу склала 49 000 грн. 00 коп. Вказані договори не містить інформації щодо згоди ОСОБА_1 на їх укладення. Зазначене беззаперечно свідчить, що продаж транспортного засобу було здійснено не в інтересах сім`ї, а виключно в інтересах ОСОБА_2 . Відповідач ОСОБА_2 уклав договір купівлі продажу 6342/2024/4323523 транспортного засобу 16 лютого 2024 року, тобто вже після відкриття провадження у справі № 639/672/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.Вартість транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT VIN-код НОМЕР_2 , СИНІЙ, номерний знак НОМЕР_1 відповідно до 3.1 Договору купівлі продажу 6342/2024/4323523 транспортного засобу за домовленістю сторін складає 49 000 грн. 00 коп., що є значно нижчою від ринкової вартості автомобіля станом на 22.01.2024 року, а саме 140 843 грн. 00 коп.

25 квітня 2024 року відповідачем ОСОБА_2 подано заперечення на відповідь на відзив в яких він заперечує проти доводів викладених у відповіді на відзив та зазначає, що відповідно до довідок про дохід ОСОБА_1 тих коштів не вистачило б навіть забезпечення елементарних життєвих потреб самої позивачки. Посилання позивача на той факт, що вона в момент придбання транспортного засобу автомобілю VOLKSWAGEN PASSAT, 1998 р. випуску не надавала жодної згоди(заяви) про те, що автомобіль було придбано за особисті кошти ОСОБА_2 , а не за спільні кошти подружжя, є неспроможними, оскільки нотаріусом при посвідчені правочинів не перевіряється та не встановлюється джерело походження коштів на придбання майна. Більш того, при посвідченні Договору купівлі-продажу спірного автомобілю присутність моєї дружини не вимагалась, як і не вимагалась будь яка заява від її імені. Твердження позивача, що відповідачу було відомо про те, що спірний автомобіль є предметом спору у суді також не підтверджено жодним належним та допустимим доказом.

02 травня 2024 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Бубліченко М.В. подано відзив на зустрічний позов в якому він просить відмовити ОСОБА_2 в задоволені позовних вимог за зустрічним позовом.

Обгрунтовуючи відзив на зустрічний позов представник зазначає, що твердження ОСОБА_2 , які полягають у тому, що 41/100 частина приватного будинку за адресою: АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2 виключно за його особисті кошти не відповідають фактичним обставинам. Договір купівлі-продажу частини житлового будинку від 10.08.2012 року містить згоду дружини покупця, ОСОБА_1 . Однак ОСОБА_1 під час оформлення договору купівлі продажу частини житлового будинку від 10.08.2012 року не висловлювала позиції, що 41/100 частина приватного будинку за адресою: АДРЕСА_1 купується її чоловіком, ОСОБА_2 за його особисті кошти. Зазначене свідчить про те, що 41/100 частина приватного будинку за адресою: АДРЕСА_1 була придбана за спільні набуті кошти подружжям. Починаючи з моменту реєстрації шлюбу та до лютого 2023 року всі зароблені кошти ОСОБА_1 були залучені до сімейного бюджету. ОСОБА_1 протягом всього подружнього життя отримувала дохід та вкладала цей дохід в сімейний бюджет, одночасно з цим займалася вихованням спільної доньки та забезпечувала родину сімейним затишком,турботою та піклуванням.

17 червня 2024 року представником ОСОБА_2 - адвокатом Плотніковою І.Ю. подано відповідь на відзив на зустрічний позов в якому заперечує проти відзиві на зустрічний позов та просить суд задовольнити зустрічний позов.

В обґрунтування відповідь на відзив на зустрічний позов представник посилається на те, що посилання позивача у відзиві на зустрічний позов на те, що факт витрачання спільних коштів подружжя для придбання спірної квартири підтверджується положеннями договору купівлі-продажу нерухомого майна, та її заявою про надання згоди на придбання спірного будинку, засвідченими приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, є неспроможними, оскільки нотаріусом при посвідчені правочинів не перевіряється та не встановлюється джерело походження коштів на придбання майна. Саме по собі надання позивачем згоди на придбання спірного житлового будинку не має правового значення, оскільки письмова згода на укладення одним із подружжя договорів на відчуження нерухомого майна, що потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації необхідна при розпорядження таким майном, а не на його придбання. Квартира була придбана у серпні 2012 року. За період з 2006 року до 2012 року позивач отримувала мінімальну заробітну плату, менш встановленого прожиткового мінімуму на одну особу. Тому твердження у відзиві на зустрічний позов, що «отриманий дохід ОСОБА_1 , був спрямований як на забезпечення щоденних потреб доньки, ОСОБА_10 та чоловіка, ОСОБА_2 , так і для акумулювання заощаджень з метою придбання спільного майна, чим забезпечив підґрунтя спільними фінансовими зусиллями придбати 41/100 частину приватного будинку за адресою: АДРЕСА_1 » є неспроможним, оскільки своєю заробітною платою позивач не забезпечувала навіть свій прожитковий мінімум, а щодо забезпечення моїх потреб та потреб нашої дитини, а тим більше заощаджень,- взагалі абсурд. Окрім потреб у нас ще були фінансові обов`язки по сплаті комунальних послуг, тощо. 41/100 спірного житлового будинку з надвірними будівлями була відповідачем придбана за гроші, що належали йому особисто, отримані від продажу належної мені на праві власності квартири АДРЕСА_2 . Вказаний житловий будинок не є спільною сумісною власністю подружжя.

17 червня 2024 року представником ОСОБА_2 - адвокатом Плотніковою І.Ю. подано відзив на змінені позовні вимоги в яких просить суд відмовити в задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 вартості 1/2 частки автомобілю VOLKSWAGEN PASSAT, 1998 р. випуску на користь позивача.

В обґрунтування відзиву зазначає, що автомобіль було придбано ОСОБА_2 у січні 2017 року, за гроші, які його мати отримала від продажу успадкованої нею квартири. Позивачу достовірно було відомо, що відповідач вирішив продати цей автомобіль, для чого уклав з ймовірним покупцем попередню угоду і в серпні 2023 р. отримав від покупця більше половини вартості автомобіля, -30000 грн, а решту отримував протягом півроку, остаточно розрахунок було проведено у лютому 2024 року, і він передав покупцю автомобіль за договором купівлі-продажу. Гроші, отримані від продажу автомобілю витрачав на потреби сім`ї, харчування, сплату комунальних тощо. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що гроші, отримані від продажу автомобілю ОСОБА_2 витратив на свої потреби.

21 червня 2024 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Бубліченко М.В. подано відповідь на відзив на змінені позовні вимоги в якій зазначає, що з 15 лютого 2023 року ОСОБА_1 проживає окремо від ОСОБА_2 та не має з ОСОБА_2 спільного бюджету, шлюбно сімейні стосунки також не підтримує, та її не було відомо про намір ОСОБА_2 продати транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN-код) НОМЕР_2 , рік випуску 1998.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.07.2024 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляд.

У судове засідання позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник адвокат Бубліченко М.В. не з`явились, представник позивача надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без участі ОСОБА_1 та її представника, позовні вимоги підтримав ОСОБА_1 та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, в задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 просив відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 та його представник адвокат Плотнікова І.Ю. в судовому засіданні первісний позов в частині розірвання шлюбу визнали частково, проти задоволення первісного позову в іншій частині заперечували та просили суд задовольнити зустрічний позов в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомила.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до повторно виданого свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 24.11.2023 року вбачається що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 01 липня 2006 року у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 640.

Згідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.08.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2061, копії витягу з Державного реєстру правочинів № 11688931 від 10.08.2012 року та копії витягу про державну реєстрацію прав № 35362178 від 03.09.2012 року вбачається, що 10.08.2012 року ОСОБА_2 придбав 41/100 частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , загальною площею 104.1 кв.м., житловою площею 77 кв.м, на земельній ділянці площею 1166 кв.м.

Відповідно до п. 10 договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.08.2012 року договір укладався за згоди дружини покупця, ОСОБА_1 .

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 07.01.2024 року та копії договору купівлі-продажу 6342/2024/4323523 транспортного засобу вбачається, що транспортний засіб, марка: VOLKSWAGEN, модель: PASSAT, рік випуску 1998, VIN: НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 був зареєстрований за ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та проданий ОСОБА_2 - 16.02.2024 року за ціною 49 000, 00 грн.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.09.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Одинадцятої харківської державної нотаріальної контори Голик С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 5-1353, ОСОБА_2 успадкував після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , 1-4 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії договору-продажу квартири від 08.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1492 вбачається, що ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_2 було продано квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно Звіту про оцінку майна від 22.01.2024 року наданого представником позивача - адвокатом Бубліченко М.В., ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 101,4 кв.м., житловою площею 77,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 22 січня 2024 року становить 2 132 229, 00 гривень без врахування ПДВ.

Відповідно Звіту про оцінку майна від 22.01.2024 року наданого представником позивача - адвокатом Бубліченко М.В., ринкова вартість колісного транспортного засобу автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN-код) НОМЕР_2 , рік випуску 1998, станом на 22 січня 2024 року становить 140 843, 00 грн.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка, ОСОБА_12 , яка працює разом з позивачкою, ОСОБА_1 , пояснила. що позивач та відповідач не проживають разом з 2023 року. Знайома з ОСОБА_1 з 2023 року. Бувала в квартирі позивача, позивач працювала в торгівельних точках давно.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 , який є товаришем відповідача пояснив, що ОСОБА_2 запропонував йому придбати спірний автомобіль, вартість автомобіля була 49 000, 00 грн. Про іншу нерухомість відповідача свідку нічого не відомо.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка, ОСОБА_13 , яка є двоюрідною сестрою відповідача пояснила, що все раніше майно належало батькам відповідача, ОСОБА_2 . Після смерті батька відповідача, квартиру сім`ї було продано, а гроші поділено між відповідачем та його сестрою. Після продажу квартири сестри відповідача робили ремонт в будинку відповідача за кошти від продажу даної квартири. Позивач працювала з перервами. Позивач кошти в автомобіль не вкладала. Ремонти відповідач робив сам. Про продаж автомобіля не знає.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 , який є товаришем відповідача, пояснив, що спірний будинок був придбаний з продажу квартири батьків відповідача. Відповідач робив ремонт сам. Позивач працювала. Родину ОСОБА_15 знає приблизно 5 років, в гостях бував рідко.

Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, проживають вони окремо, спільне господарство не ведуть.

Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається.

Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення рішення в частині розірвання шлюбу.

Засади шлюбу, а також особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, визначає СК України.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. (ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України).

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

При цьому, суд виходить з того, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18), а також у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2022 року у справі № 676/4308/21 (провадження № 61-7301св22).

У разі, якщо спірне майно учасниками справи набуто в період перебування в шлюбі, той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у справі № 330/1569/19.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Враховуючи, що 40/100 частина житловий будинок АДРЕСА_1 балу придбана 10.08.2012 року, тобто набуто подружжям за час шлюбу, а тому вказане нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя

Приймаючи до уваги встановлену чинним законодавством рівність часток співвласників у праві спільної сумісної власності, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину нерухомого майна, придбаного за підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 10.08.2012 року.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя 1/2 частину ринкової вартості транспортного засобум, суд зазначає наступне.

В судовому засіданні встановлено, що автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель: PASSAT, рік випуску 1998, VIN: НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 був 10.01.2017 року зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 та проданий ОСОБА_2 - 16.02.2024 року за ціною 49 000, 00 грн.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК) .

Вказані позиції викладені також у Пленумі Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статті 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга статті 71 СК України).

У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (див. пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 757/64512/16-ц (провадження № 61-12274св21) зазначено, що якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту.

Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20).

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Згідно з частинами другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

З огляду на зазначені норми матеріального права, за загальним правилом поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Отже, спільне майно подружжя можна поділити шляхом встановлення режиму спільної часткової власності або встановлення режиму приватної власності на конкретну річ для кожного з подружжя (поділити в натурі).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц (провадження № 61-6575св19), від 17 серпня 2022 року у справі № 522/8676/20 (провадження № 61-1714св22), від 17 січня 2024 року у справі № 522/17831/20 (провадження № 61-7951св23).

У постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18 (провадження № 61-19084св20) сформульовано правовий висновок про те, що у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

На підтвердження вартості транспортного засобу автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN-код) НОМЕР_2 , рік випуску 1998 стороною позивача надано звіт про оцінку транспортного засобу від 22.01.2024 року, згідно якого ринкова вартість колісного транспортного засобу автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN-код) НОМЕР_2 , рік випуску 1998, станом на 22 січня 2024 року становить 140 843, 00 грн.

Згідно з пунктом 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до пункту 51 Національного стандарту № 1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Разом із цим відповідно до пункту 56 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

У Постанові від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважав, що у ситуації, коли один із подружжя, який не користується спірним автомобілем, просить виплатити йому компенсацію вартості його частки у вказаному праві, згідно з вимогами статей 60,61,70,71 СК України слід присудити відповідну компенсацію за рахунок іншого із подружжя, який цим автомобілем користується, незалежно від його згоди.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що автомобіль є неподільною річчю та його було продано ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що на користь позивача має бути стягнута компенсація у вигляді частини дійсної вартості автомобілю.

Згідно Звіту про незалежну оцінку транспортного засобу від 22.01.2024 року, ринкова вартість колісного транспортного засобу автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN-код) НОМЕР_2 , рік випуску 1998, станом на 22 січня 2024 року становить 140 843, 00 грн. Отже частина від вартості вказаного транспортного засобу складає 70 421,50 грн. (140 843, 00/ 2 = 70 421,50 грн.), які і підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_16 на користь позивача ОСОБА_1 .

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності суд зазначає наступне.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З указаного вбачається, що обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд зазначає, що ОСОБА_2 не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт придбання ним житлового будинку АДРЕСА_1 за гроші, що належали йому особисто, отримані від продажу належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_2 , оскільки факт, який просить встановити позивач за зустрічним, здебільшого підтверджено лише показами свідків, що за відсутності інших доказів, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 14 лютого 2018 року справа № 129/2115/15-ц, є недостатнім.

З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності слід відмовити в повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 10 - 13, 76 - 81, 141, 263 - 265, 268, 273, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 01.07.2006 року у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 640 - розірвати.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину 41/100 житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя 1/2 частину ринкової вартості транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN-код) НОМЕР_2 , рік випуску 1998, об`єм двигуна 1781 см3, що становить 70 421,50 грн.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності - відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 6 286 (шість тисяч двісті вісімдесят шість) грн. 48 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач за первісним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач за первісним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Третя особа: ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення складено 27.12.2024 року.

Суддя В. В. Марченко