Провадження № 2-з/761/664/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савчук Ю.Н.,

при секретарі: Габунії Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, поданого до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, Вишгородська міська рада, про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

24.12.2024 р. на адресу суду надійшла в електроній формі позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Одночасно з вказаною позовною заявою була подана заява про забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача без попередньої згоди позивача утримуватись від зміни місця теперішнього проживання дітей та вивозу дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в Україну без згоди їх матері, посилаючись на те, що невжиття такого заходу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Також заявник просить суд застосувати зустрічне забезпечення шляхом надання у вільний час дітей необмежених побачень батьку (відповідачу) з дітьми, особистого спілкування без обмеження місць перебування із ночівлею у місці перебування батька без присутності матері, а також за допомогою відеозв`язку, засобами телефонного, електронного та іншого способу зв`язку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями ч.1 ст. 150 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Також, необхідно зазначити, що згідно роз`яснень, які містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства про розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Судом встановлено, що між сторонами по справі 17.08.2013 р. було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія № НОМЕР_1 .

Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.04.2024 року у справі № 761/9024/24 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Між сторонами виник спір з приводу встановлення місця проживання дитини.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що через масштабне вторгнення рф позивач у жовтні 2022 року разом із дітьми виїхала за межі України та проживає у Королівстві Бельгія.

Вказані факти встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.04.2024 року у справі № 761/9024/24, яке набрало законної сили та відповід но до ч.4 ст.82 ЦПК України є преюдиційними, тобто такими, що не потребують доказування.

Відповідач проживає в Україні, місто Київ., в той час, коли діти проживають у Королівстві Бельгія разом із заявником. Заявником не подано доказів того, що відповідач чинив спроби вивезення дітей в Україну та чи є у нього така можливість. У заяві лише зазначено, що відповідач неодноразово висловлював наміри забрати дітей в Україну.

Таким чином, у заяві про забезпечення позову заявником не обґрунтовано та не доведено, що існує реальна загроза ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а також з інших підстав, визначених законом.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, дослідивши матеріали поданої заяви, враховуючи підстави, предмету позову, що стосується визначення місця проживання дитини, дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення не може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також унеможливити ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи наведене, заява про забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача без попередньої згоди позивача утриматися від зміни місця теперішнього проживання дітей та вивозу дітей є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо забезпечення позову шляхом надання у вільний час необмежених побачень батьку з дітьми, особистого спілкування без обмеження місць перебування із ночівлею у місці перебування батька без присутності матері, а також за допомогою відеозв`язку, засобами телефонного, електронного та іншого способу зв`язку, суд зазначає, що відповідно до вкладеного у постановах Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі № 127/31828/19; від 22.06.2022 року у справі № 757/33742/19-ц; 24.02.2022 року у справі № 361/8855/21; від 31.08.2022 року у справі № 545/3933/21; від 26.10.2022 року у справі № 752/1253/22; від 17.04.2023 року у справі №203/3174/22; від 15.11.2023 року 467/403/22; від 05.12.2023 року у справі № 490/2077/23 такий вид забезпечення позову відповідає вимогам ст.150 ЦПК України.

Однак у заяві позивач просить вжити цих заходів у вигляді застосування зустрічного забезпечення.

Відповідно до ч.1-3 ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Оскільки суд дійшов висновку про безпідставність заяви про забезпечення позову, то, в силу приписів ст.154 ЦПК України підстави у застосуванні зустрічного забезпечення відсутні.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову, поданого до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, Вишгородська міська рада, про визначення місця проживання дитини.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: