Провадження №2/523/1602/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Аліної С.С.,

за участю секретаря судового засідання Могили А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача, шляхом відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача, шляхом відшкодування матеріальної шкоди.

Позивачка звернулася до суду із позовом про захист прав споживачів, стягнення матеріальної шкоди у розмірі 1 044 369, 00 гривень за порушення норм закону України «Про захист прав споживачів» .

Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 23.10.2007 року. На вказаній ділянці позивачкою збудований будинок, за для облаштуванням в якому каміну 01.06.2019 року, вона звернулась до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований на території будівельного ринку Крижанівський.

02.06.2019 року до неї приїхав відповідач для огляду приміщення щодо можливості встановлення каміну та 08.06.2019 позивачка здійснила покупку та необхідних матеріалів для встановлення каміну та сплатила 30 000 (тридцять тисяч) грн., та 21.06.2019 року нею сплачено 3 000 (три тисячі) грн за додаткові матеріали для встановлення каміну.

26.06.2019 року по закінченню робіт з встановлення каміну, відповідач здійснив перевірку тяги в димарі, оглянув виконані роботи та позивачка передала залишок коштів за виконані роботи в розмірі 18 450 (вісімнадцять тисяч чотириста п`ятдесят) грн.

25.10.2020 року відбулась пожежа за наслідками якої, згорів весь дах та для гасіння якої викликались пожежники. До 25.10.2020 року каміном позивачка не користувалась, у будинку не знаходилась.

26.10.2020 року до будинку приїхав відповідач та оглянув будинок та погодився з тим, що облаштував камін з порушенням норм пожежної безпеки. Розмір завданої шкоди встановлено позивачкою в сумі 1 448 167, 00 грн.

Крім того, в обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на копії розписок, наданих відповідачем про компенсацію шкоди на загальну суму 403 798, 00 грн. Отже, на думку позивачки, відповідач зобов`язаний відшкодувати їй шкоду в розмірі 1 044 369, 00 грн., що й зумовило звернення до суду із цим позовом.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 11.12.2023 відкрите загальне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 26.02.2024р.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 27.02.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 10.04.2024 р. на 10год.45хв.

Позивачка ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином. Від представника позивачки адвоката Вергелес Ю.О. надійшла заява в якій підтримав позовні вимоги та просив проводити розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, про причини не явки суду не повідомив.

В судове засідання представник відповідача адвокат Монастирна І.О. не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином, нада заяву в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності.

Відзив на позовну заяву не надходив. 20.08.2024 року через канцелярію суду надійшли письмові пояснення сторони відповідача адвоката І. Монастирної, якими вона заперечувала проти позову та просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав, не доведеність протиправної поведінки відповідача, недоведеність та безпідставність розміру заподіяної шкоди, відсутність доказів причинно наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та заподіяною шкодою, відсутність експертизи, якою встановлений причинно-слідчий зв`язок між пожежею та діями відповідача.

Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про те, що позов є не обґрунтованим, є не доказаним тому не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка є власником земельної ділянки площею 0,1428 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництво, кадастровий номер земельної ділянки :02:002:1231 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ № 670900, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 15 від 23.10.2007 року, виданого на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки серія АВК 388931 від 10.06.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Калінюком О.Б., зареєстрованого за № 414 (а.с. 3).

Актом про пожежу від 25.10.2020 року у складі комісії інспектора Лиманського РС ГУ ДСНС України в Одеській області, яка виникла 25.10.2020 року о 19 год. 00 хв. на об`єкті «житловий будинок» встановлено, що пожежу виявлено 25.10.2020 року о 19 год. 40 хв власницею будинку, пожежа ліквідована о 21 год. 03 хв. 25.10.2020 року, пожежею знищено дах будинку та майно на загальній площі 50 кв. м., пожежею пошкоджене дерев`яні дошки та металеве покриття на загальній площі 30 кв.м., прямі збитки від пожежі встановлюються, поточні збитки 163152 грн., причина пожежі - імовірна (підкреслено) порушення правил пожежної безпеки при влаштування димаря каміну (а.с. 5-6).

Стороною позивача акт про пожежу від 25.10.2020 року надано у копії, засвідченої підписом позивачки, оригінал акту в матеріалах справи відсутній.

Відповідно до копії накладної «без номеру» від 08.06.2019 року, яка надана в якості доказу стороною позивача: «накладна видана Наталі, Фонтанка 3, від Каміни: оплата топки Nord flat Remus плюс матеріали для встановлення топки 30 000 (тридцять тисяч) гривень, отримав «підпис». Таж сама копія накладної містить відомості: оплата 21.06.19 3000,0 грн., розрахунок 26.06.2019 18 450,0» (а.с. 4).

Позивачем надано копії розписок, відповідно до яких: 05.11.2020 року ОСОБА_1 отримала 30 000 грн на відновлення даху від ОСОБА_2 , 09.11.2020 року ОСОБА_1 отримала 113 000, 00 грн на відновлення даху від ОСОБА_2 , 17.11.2020 року ОСОБА_1 отримала 149 798, 00 грн на відновлення даху від ОСОБА_2 , 28.11.2020 року ОСОБА_1 отримала 50 000, 00 грн на відновлення даху від ОСОБА_2 , 02.12.2020 року ОСОБА_1 отримала 61 000, 00 грн на відновлення даху від ОСОБА_2 (а.с. 18-19).

При цьому, у розписках від 09.11.2020 року, 17.11.2020 року, 28.11.2020 року по тексту дописано слово «компенсації». Розписки, зі слів позивачки, підпису відповідача не містять. Цей факт стороною позивача не спростовано.

Звітом про незалежну оцінку ТОВ «Оціночна компанія монумент» (сертифікат Субєкта оціночної діяльності № 929/20 від 13.10.2020 року виданий ФДМУ від 18.05.2023 року, об`єктом оцінки якого є ліквідація наслідків пожежі у приватному будинку , розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0, 1428 га, кадастровий номер :02:002:1231, а саме: відновлення будинку та відшкодування рухомого майна згідно переліку, наданого замовником ОСОБА_1 , вартість ліквідації наслідків пожежі складає 1 448 167, 00 грн., без урахування ПДВ, що еквівалентно 51 426 дол. США. Дата оцінки в висновку про вартість майна вказана 12.11.2020 року, дата складання звіту 12.11.2020 року, при цьому на титульному листі Звіту про незалежну оцінку, який наданий позивачем в якості доказу : дата оцінки 18.05.2023 року.(а.с. 20-71).

В матеріалах справи містяться копії фотокарток будинку до пожежі, копії фотокарток зруйнованого будинку, пошкоджених речей, разом з цим, ідентифікувати будинок, як будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0, 1428 га, кадастровий номер :02:002:1231 є неможливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, своїх чи законних інтересів.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Відповідно до норми ст. 322 ЦПК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Згідно ст. 5 ЗУ «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"; обслуговування державною мовою відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів). Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів.

Положеннями ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено саме Законом України «Про захист прав споживача» порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду.

Відповідно до п. 17 ч. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга- це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У зв`язку з чим, застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами. Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин. Після укладання договору між сторонами виникають інші правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись.

Матеріали справи не містять відповідного договору між позивачкою та відповідачем, у зв`язку із чим, обрання такого способу захисту права як захист прав споживачів, є неналежним в розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів».

Обрання позивачем неналежного способу захисту права є самостійною підставою для відмови у позові.

Що відповідає висновку Великої Палати (ВП) Верховного Суду (ВС) (постанова ВП ВС від 26.01.2021 року у справі № 522/1528/15-ц; постанова ВП ВС від 2 лютого 2024 року у справі № 925/642/19; постанова Касаційного господарського суду від 14.10.2019 у справі № 910/6642/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з цим, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України). в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відсутність хоча б одного з наведених складових елементів шкоди виключає склад цивільного правопорушення, і, як наслідок, настання юридичної відповідальності. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності, період завдання шкоди.

Отже, розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, вини, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками.

В обґрунтування свої позовних вимог, сторона позивача посилається на наступне: «02.06.2019 року до мого будинку приїхав майстер зазначеного магазину ОСОБА_2 для огляду приміщення. Отримавши позитивний висновок щодо можливості встановлення каміну, 08.06.2019 року я приїхала до магазину ОСОБА_3 де здійснила покупку рекомендованого каміну та необхідних матеріалів для встановлення каміну та сплатила кошти в розмірі 30 000 грн, а також мною 21.06.2019 року додатково сплачено 3 000 грн за додатковий матеріал для встановлення каміну»

Суд критично ставиться до тверджень позивача, оскільки матеріали справи не містять в якості доказів письмового висновку відповідача про можливість встановлення каміну, так само як і договору між сторонами та акту приймання-передачі виконаних робіт.

Копія накладної від 08.06.2019 року не може вважатися належним та допустимим доказом вини відповідача в розумінні ст. ст. 76-79 ЦПК України, оскільки містить відомості лише про те, що здійснена оплата топки та матеріалів для установки топки, що не підтверджує факту здійснення робіт по установці каміну відповідачем, як це вказує позивач.

Щодо акту про пожежу, на який посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, суд не приймає цей доказ як допустимий, оскільки, по-перше в акті вказано, що пожежа виникла на даху, що дає об`єктивні сумніви вважати, що причиною пожежі став камін, оскільки пожежа на горище могла статися з будь-яких причин, враховуючи й те, що позивачка тривалий час там не мешкала, що не заперечується нею, крім того, у вказаному акті вказано: причина пожежі «ймовірно» порушення правил пожежної безпеки при влаштуванні димаря каміну, тобто, причина пожежі не встановлена.

Належних та допустимих доказів того, що саме відповідач встановлював камін та димохід матеріали справи не містять, що виключає його вину, в розумінні приписів ч. 1 ст. 1166 ЦК України.

Посилання позивача на те, що 26.06.2019 року відповідач здійснив перевірку тяги та надав висновок про можливість користування каміном також не підтверджено письмовими доказами по справі.

Позивач не заперечує, та вказує на те, що півтора року не користувалась будинком та відповідно каміном, потім 25.10.2020 року приїхала та вперше розпалила камін, тобто, позивачка підтверджує, що вперше камін розпалювався саме 25.10.2020 року, що виключає та спростовує факт перевірки каміну відповідачем 26.06.2019 року.

Відповідно до ст. ст. 76-80 ЦПК України, вказані обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів, які оцінюються самостійно судом в їх сукупності.

До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, а відповідач - відсутність вини в його діях.

Щодо звіту про незалежну оцінку від 18.05.2023 року суд зазначає наступне:

Дата оцінки на звіті про незалежну оцінку 18.05.2023 року, пожежа відбулась 25.10.2020 року, дата оцінки 12.11.2020 року, дата складання звіту 12.11.2020 року. Розбіжність у датах дає всі підстави вважати цей доказ недопустимим.

З документів, які містяться в матеріалах звіту, а саме з роздруківки об`яви про пожежу з інтернет ресурсів вбачається: «Возгорание произошло на чердаке. Огонь охватил 50 кв.м. Никто не пострадал, Причина пожара выяснятся.»

Звіт про незалежну оцінку ТОВ «Оціночна компанія монумент» (сертифікат Субєкта оціночної діяльності № 929/20 від 13.10.2020 року виданий ФДМУ від 18.05.2023 року, об`єктом оцінки якого є ліквідація наслідків пожежі у приватному будинку , розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0, 1428 га, кадастровий номер :02:002:1231, а саме: відновлення будинку та відшкодування рухомого майна згідно переліку, наданого замовником ОСОБА_1 , не свідчить про те, що причиною пожежі стали дії відповідача по встановленню каміну та про те, що причиною пожежі стало порушення правил пожежної безпеки. Цей звіт свідчить про те, що майно знаходилось на горищі та ринкова вартість цього майна становить 1 448 167 грн.

Щодо копій розписок, наданих позивачем на підтвердження вини відповідача, суд зазначає наступне.

Представник відповідача в письмових поясненнях пояснила, що відповідач знав цю родину та був з батьком позивачки у дружніх стосунках, та коли сталась трагедія, позивачка попросила допомоги та відповідач за власним бажанням вирішив допомогти жінці відновити будинок. Цей факт не спростовано позивачкою.

Суд приймає до уваги доводи відповідача про те, що по тексту розписок дописано слово «компенсація», відсутні підпис відповідача та ці розписки жодним чином не доводять вину відповідача, що також ставить під обґрунтований сумнів належність та допустимість цих доказів.

Будь-яких договорів, розписок, з яких би вбачалось обов`язок відповідача сплатити будь-які грошові кошти, та/або встановлюючи вину відповідача, матеріали справи не містять.

Докази надані позивачкою не є належними доказами в розумінні ч.1 ст.77 ЦПК України, та відхиляються судом, так як не містять інформацію про протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, зважаючи на відсутність експертизи, якою встановлений причинно-слідчий зв`язок між пожежею та діями відповідача. Також суд звертає увагу що позивачем обраний неналежний спосіб захисту своїх прав в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

При таких обставинах позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про захист прав споживача, шляхом відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 5,6,10, 258-263 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача, шляхом відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20.12.2024 року.

Суддя С.С. Аліна