Справа № 758/6247/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2024 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Захарчук С. С.,

за участю секретаря судового засідання - Дем`янчук О. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити дії.

Зазначав, що є власником земельної ділянки під кадастровим номером: :91:425:0137. Вказана земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за цільовим призначенням - ведення садівництва.

На сусідній земельній ділянці під кадастровим номером: :91:425:0136, що належить відповідачці знаходиться будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 » та який побудований з порушенням вимог державних будівельних норм України.

Актом прийому-передачі результатів геодезичних робіт, який виконано на його замовлення 16.04.2019, встановлено схему межі земельної ділянки під кадастровим номером: :91:425:0137 з якої вбачається, що будинок на сусідній земельній ділянці під кадастровим номером: :91:425:0136 розміщено на відстані 85-90 см (не дотримана мінімальна відстань 3 м) від межі його земельної ділянки.

Висновком експерта щодо існуючої забудови від меж земельної ділянки на АДРЕСА_1 та наявності інших факторів, які спричиняють неприпустимий вплив на земельну ділянку кадастровий номер: :91:425:0137 від 22.04.2019 підтверджуються грубі порушення вимог державних будівельних норм України, які не дозволяють розміщувати будівлі на відстані менше 3 метрів від спільної межі.

Також висновком експерта підтверджуються порушення протипожежних вимог.

03.05.2019 було складено акт про виявлення та фіксацію порушень за участю заступника голови правління СТ «Арсеналець».

Даним актом підтверджується розташування будинку на відстані 90 см до межі земельної ділянки, яка належить йому, що є грубим порушенням державних будівельних норм України, Статуту СТ «Арсеналець», який не дозволяє будівництво будинку на відстані менше 3 метрів від сусідньої земельної ділянки без годи власника такої ділянки, яка ним в даному випадку не надавалася.

Відповідачем, без його згоди, що є недопустимим, на межі земельних ділянок збудовано огорожу висотою 2,3 м., яка створює суцільну тінь на належній йому земельній ділянці, що підтверджується актом про виявлення та фіксацію порушень від 03.05.2019.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою під кадастровим номером: :91:425:0137 шляхом знесення (демонтування) частини будівлі, що збудована на суміжній земельній ділянці під кадастровим номером: :91:425:0136 та зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди шляхом знесення (демонтування) огорожі, яка встановлена на межі суміжних земельних ділянок під кадастровими номерами: :91:425:0137 та :91:425:0136.

Представник Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у письмових поясненнях вказав на те, що Департамент не видавав, не реєстрував документів дозвільного і декларативного характеру, які б давали право на виконання підготовчих та будівельних робіт та не приймав в експлуатацію об`єкт будівництва, а також не здійснював заходи державного архітектурно-будівельного контролю за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач і представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що позивач є власником земельної ділянки кадастровий номер :91:425:0137 за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення - ведення особистого підсобного господарства, садівництва. Городництва, сінокосіння і випасання худоби (а.с. 20).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав н нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.05.2019 встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий номер :91:425:0136 за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення - ведення садівництва (а.с. 12-13).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.).

Позивачем заявлено позов про відновлення порушеного права у зв`язку з порушенням права користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність зобов`язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч. 1 ст. 79 ЗК України).

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (ч. 1 ст. 79-1 ЗК України).

Частинами 3 -5 ст. 79-1 ЗК України передбачено, що сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування (ч. 7 ст. 79-1 ЗК України).

Пунктами г , е ч. 1 ст. 96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Статтею 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Частинами 1, 3, 5, 6 ст. 106 ЗК України передбачено, що спосіб закріплення спільних меж між земельними ділянками визначається за згодою власників таких земельних ділянок. Витрати на встановлення спільних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.

Спосіб закріплення спільних меж між земельними ділянками визначається за згодою власників таких земельних ділянок. Витрати на встановлення спільних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.

Місцезнаходження межових знаків у разі їх визначення або встановлення відображається у матеріалах землевпорядного проектування та геодезичних вишукувань, а також на кадастрових планах земельних ділянок.

Власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані дотримуватися меж земельних ділянок.

Згідно зі ст. 108 ЗК України у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів.

Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди.

Статтею 107 ЗК України передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Обґрунтовуючи позов позивач вказував на те, що на своїй земельній ділянці відповідачка побудувала будинок з порушенням державних будівельних норм та збудовано огорожу без його згоди у зв`язку чим порушені його права власника земельної ділянки.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Обґрунтовуючи вимогу про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивача шляхом знесення (демонтування) частини будівлі, яка збудована на суміжній ділянці, що належить позивачу, останнім суду не надано доказів того, що він звертався до відповідних органів державної влади щодо перевірки на відповідність об`єкту забудови відповідача вимогам законодавства у сфері містобудівної діяльності, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Акт від 03.05.2019, наданий позивачем на підтвердження своїх вимог суд не приймає як належний доказ, оскільки він складений самим позивачем та як зазначено в акті - заступником голови правління ОК «СТ «Арсеналець» Любарець В.О., доказів на підтвердження повноважень останнього суду не надано, як і не надано доказів того, що ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про проведення огляду земельної ділянки 03.05.2019 (а.с. 9).

Відповідно до висновку експерта від 22.04.2019 на земельній ділянці під кадастровим номером: :91:425:0136 наявні порушення нормативів державних будівельних норм (ДБН Б.2.2-12:2018), які спричиняють неприпустимий вплив на використання (користування) земельною ділянкою під кадастровим номером: :91:425:0137; на земельній ділянці під кадастровим номером: :91:425:0136, наявні порушення протипожежних норм (Пункт 15. Протипожежних вимог, таблиця 15.2.), які створюють перешкоди в користуванні сусідньою (суміжною) земельною ділянкою під кадастровим номером: :91:425:0137 (а.с. 14-15).

Зі змісту висновку не зрозуміло чи запрошувалася відповідачка на огляд земельних ділянок експертом.

Крім того, у висновку не вказано, які саме державні будівельні норми порушені відповідачкою та чи досліджувалися експертом технічна документація, земельно-кадастрова документація та документи з землеустрою, які стали підставою для формування земельних ділянок позивача та відповідача.

Ураховуючи те, що позивач звернувся до суду за захистом цивільного права, то він повинен довести обставини, що внаслідок нецільового використання відповідачем земельної ділянки та з порушенням вимог до забудови земельної ділянки та схеми забудови земельної ділянки, порушено його право користування та розпорядження земельною ділянкою, однак належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин не надано, а тому правових підстав для задоволення позову немає.

Керуючись 12, 13, 76-81, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 353, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), третя особа - Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, 4в), про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. С. Захарчук