Справа № 191/3017/24
Провадження № 2/191/1002/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25 листопада 2024 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого- судді Костеленко Я.Ю., за участю секретаря Омельченко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди та матеріальної шкоди,-
В період часу з 23.10.2013 по 25.11.2013 у невстановлений слідством час голова СФГ «Роман» ОСОБА_2 , маючи умисел на розтрату чужого майна, умисно, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, розтратив отримане від ОСОБА_1 на зберігання насіння соняшника в кількості 39 тон 670 кг., яке в подальшому переробив на олію, якою розпорядився на власний розсуд.
Згідно довідки Дніпропетровської торгівельної палати від 28 жовтня 2014 року №1461/07-08, станом на 25 жовтня 2013 року, вартість насіння соняшника складала 3350,00 гривень за одну тону, отже сума спричинених ОСОБА_2 . ОСОБА_1 матеріальних збитків складає 132 894 гривень.
Протиправними діями ОСОБА_2 йому спричинено шкоду моральному здоров`ю тому, що весь період намагання поновити його порушені права, життя було та залишається перенасиченим негативними емоціями, психічними переживаннями, стресом, та іншими душевними хвилюваннями, які зазнав внаслідок вчиненого стосовно нього кримінального правопорушення.
Внаслідок протиправних дій відповідача він змушений був кілька разів проходити лікування у умовах стаціонару у КП «ДКПЛ» ДОР 32 відділення.
Внаслідок протиправних дій відповідача понесені значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які він міг би реалізувати не витрачаючи часу на відвідування установ органів державної влади, досудового розслідування та суду, щоб добитися належного захисту порушених прав, які він вимушений був відвідувати на протязі 10 років, а також моральних страждань, які виникли внаслідок розпорядження відповідачем його майном, що напрямку вплинуло на подальший розвиток його господарської діяльності.
Враховуючи присутність психологічно травмуючого фактору (неправомірних дій відповідача), користуючись принципами розумності та справедливості, розмір моральної шкоди він оцінює в 500000 гривень.
Визначену суму моральної шкоди саме у такому розмірі він вважає мінімальною компенсацією за перенесені ним душевні страждання.
Просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 564127,17 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 500000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також судові витрати у розмірі еквівалентному 300 доларів США, що підлягає стягненню у національній валюті України гривні за офіційним курсом НБУ, та судовий збір у розмірі 5000 грн.
Представник позивача ОСОБА_3 до початку судового засідання надав заяву про розгляді справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, правом на подання відзиву не скористався.
У зв`язку з тим, що представник позивача не заперечував проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд за його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно змісту ухвали, ОСОБА_2 обвинувачувався у тому, що згідно Статуту Селянського (фермерського) господарства «Роман» був офіційно призначеним на посаду голови СФГ «Роман», що розташоване за адресою: Україна, Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт Роздори, вул.Орджонікідзе, 10, тобто був службовою особою, яка наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, в обов`язки якого, згідно Статуту, входить керівництво діяльністю Господарства, вирішення питань фінансово-господарської діяльності Господарства. В ході здійснення фінансово-господарської діяльності СФГ «Роман» 23 жовтня 2013 року головою Господарства Ковальовим Р.О. було укладено договір складського зберігання зерна № 1/10 з фізичного особою ОСОБА_1 , згідно якого ОСОБА_2 за Актом прийому-передачі зерна від 23 жовтня 2013 року прийняв від ОСОБА_1 на зберігання 39 тон 670 кг зерна соняшника та зобов`язався у встановлений строк повернути його поклажодавцеві ОСОБА_1 , а саме до 01 квітня 2014 року. Також в п.16 договору складського зберігання №1/10 від 23 жовтня 2013 року було вказано, що зерновий склад не має права на розпоряджання зерном соняшника.
В період часу з 23 жовтня 2013 року по 25 листопада 2013 року, у невстановлений слідством час, голова СФГ «Роман» ОСОБА_2 , маючи умисел на розтрату чужого майна, умисно, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, розтратив отримане від тримане ОСОБА_1 на зберігання насіння соняшника в кількості 39 тон 670 кг, яке в подальшому переробив на олію, якою розпорядився на власний розсуд. Згідно довідки Дніпропетровської торгівельної палати від 28 жовтня 2014 року № 1461/07-08, станом на 25 жовтня 2013 року, вартість насіння соняшника складала 3350,00 гривень за одну тону, отже сума спричинених ОСОБА_2 ОСОБА_1 матеріальних збитків складає 132894,50 гривень.
Відповідно до договору складського зберігання зерна №1/10 від 23.10.2013, укладеного між С(Ф)Г «РОМАН» в особі голови ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , останній передав С(Ф)Г «РОМАН» на зберігання до 01.04.2014 (п.21 Договору) зерно соняшника вагою 39,670 тон (п.1 Договору). Згідно з п.16 Договору зерновий склад не має права на розпорядження зерном соняшника.
Факт передачі 39,670 тон соняшника ОСОБА_1 до С(Ф)Г «РОМАН» підтверджується актом прийому-передачі зерна від 23.10.2013 до договору складського зберігання зерна №1/10 від 23.10.2013.
Відповідно до розписки від 31.05.2014 ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 соняшник в кількості 40 тон на загальну суму 170000 грн. та зобов`язався повернути до 01.04.2014.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, обставини вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, встановлені ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.04.2024 та не підлягають доказуванню згідно вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України.
Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Судом встановлено та підтверджується письмовими матеріалами справи, що розмір заподіяних кримінальним правопорушенням збитків ОСОБА_1 складає 132 894 грн. В рамках кримінального провадження ним був заявлений цивільний позов на вказану суму.
Також суд враховує, що з моменту неправомірного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_1 у відповідача ОСОБА_2 виникло зобов`язання повернути або майно, яким він незаконно заволодів, а саме зерно соняшника в кількості 39,670 т, або відшкодувати заподіяні збитки в грошовому еквіваленті.
Враховуючи, що зерно соняшника як на час судового розгляду так і до теперішнього часу не було повернуто позивачеві, у відповідача ОСОБА_2 виникло грошове зобов`язання перед прозивачеві на суму 132 894 грн., яке до теперішнього часу не виконано.
З вказаних підстав суд вважає можливим застосувати до правовідносин, які виникли між сторонами, положення ЦК України щодо нарахування санкцій за прострочення зобов`язання.
Так, відповідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Разом з тим, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 на території України з 24.02.2022 строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
Відтак, позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з квітня 2014 року по травень 2024 року.
Стосовно стягнення моральної шкоди в розмірі 500000 грн. суд зазначає наступне.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).
Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст.12, та 81 ЦПК України.
Позивач в обґрунтування завдання моральної шкоди в позовній заяві зазначив, що весь період намагання поновити його порушені права його життя було та залишається перенасиченим негативними емоціями, психічними переживаннями, стресом та іншими душевними хвилюваннями, які він зазнав внаслідок вчиненого стосовно нього кримінального правопорушення. Він був змушений кілька разів проходити лікування в умовах стаціонару. Також ним понесені значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які він міг би реалізувати не витрачаючи час на відвідування установ органів державної влади досудового розслідування та суду, щоб добитись належного захисту порушених прав, які він вимушений був відвідувати протягом 10 років, а також моральних страждань, які виникли внаслідок розпорядження відповідачем його майном, що напряму вплинуло на подальший розвиток його господарської діяльності.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).
При наявності встановленого факту порушення прав позивача моральна шкода наявна та констатується судом.
Суд приймає до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди, що виразилася в душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок неправомірних дій відповідача.
При цьому суд зазначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди повинен визначатися залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Між тим розмір моральної шкоди у сумі 500000 грн. на думку суду достатніми доказами не обґрунтований та не відповідає фактичним обставинам справи.
Стосовно витрат на правову допомогу у розмірі 300 доларів США суд зазначає наступне.
Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем суду надано наступні докази: свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю серії ІІТ №2435 від 30.10.2018; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ №1222643 від 01.06.2024; договір про надання правничої допомоги (про захист); довідку про отримання адвокатом Федорець Є.Є. грошових коштів від 01.05.2024 у розмірі еквівалентному 300 доларів США у національній валюті по курсу НБУ станом на 01.05.2024; акт приймання наданих послуг від 30.05.2024, відповідно до якого адвокатом Федорець Є.Є. ОСОБА_1 надані наступні послуги: вивчення судової практики; розробка правової позиції і видача клієнту усних та письмових висновків і рекомендацій; підготовка та передача клієнту необхідних процесуальних документів, позовної заяви та формулювання позовного матеріалу; оплата судового збору; копіювання та друк документів; направлення позовної заяви засобами поштового зв`язку; надання консультацій та рекомендацій. Загальний час наданих правових послуг 30 днів.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного суду України у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Тому при розподілі витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що підлягає врахуванню те, що дана справа є незначної складності, в такій категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у даних справах є майже типовими та фактично шаблонними, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, тому суд дійшов висновку про зменшення суми стягнення з відповідача на користь позивача до 4000 гривень витрат на правову допомогу. Саме такий розмір витрат є об`єктивним, співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі.
Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду з вимогою про стягнення моральної шкоди, пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 1211,20 грн,. що становить мінімальний розмір судового збору за вимогу майнового характеру, а також стягнути іншу частину судового збору з відповідача на користь держави, у відповідності до ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст.4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.00 коп.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Я. Ю. Костеленко