ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 640/5113/17 Головуючий суддя І інстанції Губська Я. В.
Провадження № 22-ц/818/176/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2023 року по справі № 640/5113/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні власністю,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 03.04.2017 року звернулася до Київського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача відновити будівлі та майно у відповідності до плану домоволодіння 1988 року. Позовна заява мотивована тим, що вона є власницею 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 03 грудня 1988 року VIII Харківською державною нотаріальною конторою. Власницею іншої частини вказаного домоволодіння була її сестра ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцем першої черги після її смерті є відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 , між якими на даний час існує спір в суді з приводу визначення часток у спадковому майні. Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 самовільно здійснив перебудову даного домоволодіння, знищує майно та побутові речі, використовує приміщення для зберігання своїх речей, в 2016 році обмежив їй доступ до житла шляхом заміни замків, позбавив права позивача щодо використанням спадковим майном та земельною ділянкою під будинком. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила задовольнити її позов, посилаючись на вимоги ст.ст. 377, 391 ЦК України, ст.ст. 95,120,152, 158 ЗК України.

15.09.2017 до суду надійшли додаткові пояснення позивача, в яких вона вказала, що незважаючи на відсутність у ОСОБА_2 на сьогодні будь-яких прав володіння та користування будинком АДРЕСА_1 , він фактично зайняв весь будинок. З довідки КП «ХМБТІ» вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 , літ. «Ж-2» з житловою прибудовою літ. «Ж-1-2» тамбуром літ. «Ж», загальною площею 208,9 кв.м. є самочинно збудованим. Вказала, що при проведенні відповідачем будівельних робіт з будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 , право власності на який не отримано у встановлений законом спосіб, порушено вимоги чинного законодавства та її права. Крім того, в жовтні 2016 року ОСОБА_2 взагалі обмежив їй доступ до свого майна шляхом заміни замків, чим перешкоджає користуватись належним їй на праві власності майном. З огляду на те, що в неї відсутні ключі, вона не має можливості відчинити замок та потрапити до будинку та на територію домоволодіння. Ключі в добровільному порядку відповідач не надає, до житлового будинку не пускає. Посилалась на вимоги ст.ст. 376,377,391,383,355,356,358 ЦК України.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та справу направити для повторного розгляду до суду першої інстанції.

Скарга мотивована тим, що судом у рішенні не обґрунтовано яким чином зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкоди у здійсненні права користування житловим будинком та земельною ділянкою, зобов`язання відповідача надання вільного доступу і ключів від паркану до даного домоволодіння відносить право позивача користування на праві власності будинком, якого не існує станом на 2023 рік.

Вказує, що судом не було залучено до розгляду справи Харківську міську раду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Єна просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що позивачем не обґрунтовано та не доведено, яким чином приведення житлового будинку якого не існує на теперішній час до попереднього стану відновить право позивача на користування на праві власності будинком.

Заперечення позивача щодо незалучення до участі ХМР, відсутність клопотання відповідача про допит свідка, незгода із трактовкою доводів тверджень відповідача, віднесених до переліку прав і обов`язків, визначених ст.43 ЦПК України, а тому є правом сторони по справі.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд своє рішення мотивував наступним.

Позивач є співвласником житлового будинку з надвірними будівлями, однак не має можливості користуватися належною їй частиною, оскільки відповідач чинить їй перешкоди, шляхом не надання вільного доступу до будинку з надвірними будівлями та земельною ділянкою, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи, і зазначені обставини підтвердив фактично представник відповідача в суді, та допитані в судовому засіданні свідки, а тому суд приходить до висновку, що відповідач порушує права та законні інтереси позивача на вільне користування власністю і право позивача в безумовному порядку підлягає захисту, а саме шляхом зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкоди у здійсненні права користування житловим будинком та земельною ділянкою за даною адресою та зобов`язання відповідача надати вільний доступ і ключі від паркану до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

При вирішенні даного питання, суд врахував, що цей спір з приводу усунення перешкод в користуванні власністю перебуває в суді з 03.04.2017 року, мирним шляхом питання надання доступу позивачу, як власнику до домоволодіння не надано протягом тривалого часу, а тому суд, захищаючи інтереси власника майна виснував про необхідність захисту його прав саме в такій спосіб, який зазначено вище, і даний спосіб захисту не є виходом за межі позовних вимог, а буде відповідати найефективнішому способу захисту, порушення якого відбувається протягом тривалого часу з 2017 року та не вирішений між сторонами мирним шляхом.

Позивачем не обґрунтовано та не доведено, яким чином приведення житлового будинку, якого не існує на теперішній час у попередній стан (1988 року) відновить право позивача на користування на праві власності будинком.

ОСОБА_1 є власником частини житлового будинку літ. «А-1», з надвірними будівлями літ. №Б,Е», літньої кухні літ «В», льоху літ. «Г», вбиральні літ. «Д», огорожі «1-7», колонки №5, тамбура літ. «В», ганку літ. «В1» що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого 03 грудня 1988 року.

Згідно матеріалів справи за довідками КП «ХМБТІ» від 2015 року і висновку експертного дослідження №ЕД-19/121-22/16214-БТ від 26.01.2023, будинок літ. «А-1», з надвірними будівлями літ. №Б,Е», власником якого є позивач та який зазначений у плані домоволодіння 1988 року, станом на теперішній час не існує, знесений, і за представленими доказами будинок літ. «А-1», з надвірними будівлями літ. №Б,Е» станом на момент обстеження, тобто 02.07.2015 року вже був знесений, і на його місці станом на 02.07.2015 перебуває іншій будинок, а саме: житловий будинок літ. «Ж-2», житлової прибудови літ «Ж1-2», балкону літ. «Ж2».

Надаючі оцінку доводам позивача про те, що саме відповідач зніс будинок літ. «А-1» по плану 1988 року та побудував новий будинок «Ж-2», який вже був самочинно побудований та існував на 2015 рік, суд вважав їх недоведеними належними і допустимими доказами, що спростовує його відповідальність за заявленими вимогами.

Згідно висновків експертного дослідження №ЕД-19/121-22/16214-БТ від 26.01.2023 житловий будинок літ. «А-1» з господарськими будівлями та спорудами існував в період з 1988 по 2007 рік, і достовірно встановити під час розгляду даної справи, що саме відповідач ОСОБА_2 зніс будинок літ. «А-1», як стверджує позивач у позові та здійснив самочинне будівництво, - немає можливості.

Крім того, судом враховані письмові пояснення представника відповідача про те, що станом на 2007-2008 рік (згідно рішення суду від 30.07.2008 року) вже ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 було зобов`язано усунути порушення сусіда ОСОБА_5 у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення будинку на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , будівля якого ведеться самостійно.

На підставі встановлених обставин та досліджених в суді доказів, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме житловим будинком літ. «А-1» № 61 з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідача відновити будівлі та майно у відповідності до плану домоволодіння 1988 року не можуть бути задоволені, оскільки відсутні належні та допустимі докази того, що саме відповідач ОСОБА_2 порушив право позивача на користування житловим будинком АДРЕСА_1 по плату 1988 року (будинком літ. «А-1») шляхом його переобладнання, знесення і побудови нового будинку «Ж-2».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

За змістом частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У відповідності з ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Згідно із ст. 155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю.

Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні власністю є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Умовами для задоволення про усунення перешкод у користуванні власністю є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 8 ХДНК 03.12.1988 № 4-2554 ОСОБА_1 є власником частини житлового будинку літ. «А-1», з надвірними будівлями літ. №Б,Е», літньої кухні літ «В», льоху літ. «Г», вбиральні літ. «Д», огорожі «1-7», колонки №5, тамбура літ. «В», ганку літ. «В1» що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Іншим співвласником частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 з надвірними будівлями відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.12.1988 була сестра позивача ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 19.12.2014.

Спадкоємцями ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . З приводу спадкового майна в Московському районному суді м. Харкова розглядається цивільна справа.

В обґрунтування заявлених вимог позивач в своїй позовній заяві зазначав, що відповідач ОСОБА_2 (син ОСОБА_4 ) самовільно здійснив перебудову даного домоволодіння та в 2016 році обмежив їй доступ до житла.

З довідки КП «ХМБТІ» від 31.07.2015 року вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 , літ. «Ж-2» з житловою прибудовою літ. «Ж-1-2» тамбуром літ. «Ж», балконом літ. «Ж2» загальною площею 208,9 кв.м., житловою площею 119,4 кв.м. є самочинно збудованим. Вартість складає 665 711 грн. Житловий будинок літ. «А-1» житловою площею 11,3 кв.м. знесено.

Також, згідно довідки КП «ХМБТІ» від 31.07.2015 вбачається, що згідно з матеріалами квартальної зйомки від 15.02.1958, затвердженими рішенням ОСОБА_6 №5 від 22.03.1958 площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 складала 1056 кв.м. При обстеженні вищезазначеного житлового будинку з надвірними будівлями 02.07.2015 було встановлено, що відбулися зміни в конфігурації та площі земельної ділянки. Фактична площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 станом на 02.07.2015 складає 1184 кв.м.

Відповідно до висновку експертного дослідження №ЕД-19/121-22/16214-БТ від 26.01.2023, який наданий позивачем зазначено, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 на місці розташування існуючих будівель та споруд станом на 02.07.2015, а саме: житлового будинку літ. «Ж-2», житлової прибудови літ «Ж1-2», балкону літ. «Ж2» з 1988 по 2007 рік були розташовані (існували) та відсутні (знесені) станом на 02.07.2015 наступні будівлі та споруди: житловий будинок літ. «А-1», сарай літ. «Б», сарай літ. «Е», сіни літ «а». Ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які існували в період з 1988 по 2007 рік , станом на 2021 рік становить 603 808 грн. без урахування ПДВ.

В судовому засіданні суду першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_7 , який пояснив що позивач є його матір`ю. Його мати не може потрапити до будинку, земельної ділянки, оскільки відповідач змінив замки. На території, яке належить позивачу він здійснив самочинне будівництво, знищив побутові речі позивача, які знаходились в хаті та сараях.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником частини житлового будинку літ. «А-1», з надвірними будівлями літ. №Б,Е», літньої кухні літ «В», льоху літ. «Г», вбиральні літ. «Д», огорожі «1-7», колонки №5, тамбура літ. «В», ганку літ. «В1» що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого 03 грудня 1988 року.

Згідно матеріалів справи за довідками КП «ХМБТІ» від 2015 року і висновку експертного дослідження № ЕД-19/121-22/16214-БТ від 26.01.2023, будинок літ. «А-1», з надвірними будівлями літ. № Б,Е», власником якого є позивач та який зазначений у плані домоволодіння 1988 року, станом на теперішній час не існує, знесений, і за представленими доказами будинок літ. «А-1», з надвірними будівлями літ. № Б,Е» станом на момент обстеження, тобто 02.07.2015 року вже був знесений, і на його місці станом на 02.07.2015 перебуває іншій будинок, а саме: житловий будинок літ. «Ж-2», житлової прибудови літ «Ж1-2», балкону літ. «Ж2».

Згідно висновків експертного дослідження №ЕД-19/121-22/16214-БТ від 26.01.2023 житловий будинок літ. «А-1» з господарськими будівлями та спорудами існував в період з 1988 по 2007 рік, і достовірно встановити під час розгляду даної справи, що саме відповідач ОСОБА_2 зніс будинок літ. «А-1», як стверджує позивач у позові та здійснив самочинне будівництво, відсутня можливість на підставі наданих доказів.

В матеріалах справи дійсно відсутні докази того, що саме відповідач зніс будинок літ. «А-1» по плану 1988 року та побудував новий будинок «Ж-2», який вже був самочинно побудований та існував на 2015 рік. З цього приводу судом розглядалась інша справа за позовом власника сусіднього буднику про знесення вищевказаного будинку, де позивачками зазначені позивачка у справі да спадкодавиця відповідача, що також побіжно свідчить про спростування вини відповідача у знесення спірного будинку.

З огляду на це суд прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність позову, такий висновок доводам скарги не спртостований.

Отже, всупереч вказаним вище нормам цивільного процесуального права позивач не довів, що відповідач ОСОБА_2 порушив право позивача на користування житловим будинком АДРЕСА_1 по плату 1988 року (будинком літ. «А-1») шляхом його переобладнання, знесення і побудови нового будинку «Ж-2».

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог закону, доводи скарги не спростовують висновки районного суду, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржене рішення без змін.

Передбачених ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 12 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 05 лютого 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії О.В.Маміна.

Н.П.Пилипчук.