Дата документу 25.12.2024 Справа № 335/3657/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/3657/24 Головуючий у 1-й інстанції: Воробйов А.В.
Провадження №22-ц/807/2209/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Трофимової Д.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання дій (бездіяльності) неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання дій (бездіяльності) неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг поштового зв`язку, які надає Відповідач. В період з серпня по кінець жовтня 2023 року в під`їзді, де мешкає позивач, провадився ремонт підрядною організацією, у зв`язку із чим були демонтовані поштові скриньки і доставка кореспонденції адресатам припинилася взагалі. На початку жовтня 2023 року позивач звернувся до поштового відділення АТ «Укрпошта» 69005 з приводу не доставки кореспонденції. Однак вирішити це питання не вдалось і позивач звернувся на гарячу лінію відповідача. Як зазначає позивач, після його таких звернень, по під`їзді було розміщено об`яву про те, що мешканці будинку мають можливість отримати кореспонденцію в приміщенні поштового відділення АТ «Укрпошта» - 69005.

У цей період позивач намагався вирішити питання доставки кореспонденції за допомогою звернень на гарячу лінію, проте 10 листопада 2023 року його номер було заблоковано, у зв`язку із чим він вимушений був надалі вести листування з відповідачем в електронному вигляді.

Так, за період з 08 листопада 2023 року по 14 лютого 2024 року він намагався отримати відповіді на свої звернення, однак Відповідач надавав лише необґрунтовані, на його думку, відповіді на деякі листи, а на деякі листи взагалі не відповідав їх ігноруючи. Також у своїх зверненнях Позивач просив структурувати відповіді за схемою «питання-відповідь», дане прохання завжди ігнорувалось. По причині зазначеного позивач може лише зазначити питання на які він відповіді не отримав або отримав формальну відписку.

Окрім того, на думку позивача директор департаменту клієнтської підтримки відповідача ОСОБА_2 , надаючи відповіді на листи позивача, надавала свідомо неправдиву інформацію, є некомпетентною, перевищує свої повноваження та систематично порушувала ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». З посиланням на зазначене позивач просив відсторонити останню від роботи з його зверненнями. Після чого відповіді на звернення позивача були підписані заступником генерального директора з фінансових питань Палієм Максимом, який не має ніякого відношення до роботи з клієнтами. 17 січня 2024 року позивач звертався до відповідача з листом, в якому зазначив всі порушення і просив їх усунути, однак відповіді на цей лист не отримав.

На підставі зазначеного просив:

1. Захистити права позивача, як споживача, визнавши дії (бездіяльність) Акціонерного товариства «Укрпошта» щодо ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 та ненадання відповіді на питання, зазначені у цих зверненнях неправомірними.

2. Зобов`язати Акціонерне товариство «Укрпошта» надати обґрунтовану відповідь по всіх пунктах, викладених у зверненнях ОСОБА_1 від 08.11.2023, 10.11.2023, 16.11.2023, 20-23.11.2023, 12.12.2023, 14-17.12.2023, 29-30.12.2023, 17.01.2023,14.02.2023, в яких просив:

Притягнути до дисциплінарної відповідальності оператора Юлію 6456 у відповідності до ст.147 КЗпП України,

Притягнути до дисциплінарної відповідальності начальника служби підтримки у відповідності до ст.147 КЗпП України,

У відповідності до ст.212-3 КУпАП передати в секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини матеріали у відношенні Генерального директора АТ «Укрпошта» ОСОБА_7 для вирішення питання про притягнення його до відповідальності,

Висловити подяку ОСОБА_3 (працівник Запорізької дирекції АТ «Укрпошта»);

Розблокувати номер телефону позивача НОМЕР_1 для здійснення дзвінків на гарячу лінію відповідача;

Заохотити оператора гарячої лінії ОСОБА_4 будь-якими доступними засобами,

Притягнути до дисциплінарної відповідальності директора департаменту клієнтської підтримки ОСОБА_2 у відповідності до ст.147 КЗпП України,

Притягнути до дисциплінарної відповідальності заступника генерального директора з фінансових питань ОСОБА_8 у відповідності до ст.147 КЗпП України,

У відповідності до ст.212-3 КУпАП передати в секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини матеріали у відношенні директора департаменту клієнтської підтримки ОСОБА_2 для вирішення питання про притягнення її до відповідальності.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «УКРПОШТА» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання дій (бездіяльності) неправомірними та зобов`язання винити певні дії, стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не витребував у позивача оригінали електронних доказів, а поставив під сумнів докази, які були долучені позивачем до позовної заяви.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу АТ «Укрпошта» зазначило, що погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що електронний диск, доданий до позовної заяви, не може вважатися доказом, так як не містить накладеного кваліфікованого електронного підпису. На підставі указаного відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи про захист прав споживачів, у яких ціна позову не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 90 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн (3028,00 грн Х 30 = 90840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1, ч.2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 5000 грн, що не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п. 1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12 листопада 2024 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання дій (бездіяльності) відповідача неправомірними, суд першої інстанції виходив з недоведеністю належними, достовірними та достатніми доказами тих обставин, на які позивач посилається в позовній заяві. З приводу позовних вимог про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників відповідача, та вимоги про передання в секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини матеріалів відносно працівників відповідача, про їх притягнення до відповідальності, то суд прийшов до висновку, що зазначені питання стосуються трудових відносин під час виконання працівниками своїх посадових обов`язків, що врегульовано нормами КЗпП України. Саме на керівництво підприємства покладено дискреційні повноваження щодо дотримання визначених процедур КЗпП України, тільки на роботодавця покладено можливість притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, застосування заохочень, порушення питань про притягнення до інших видів відповідальності у випадку наявності складу порушень під час виконання посадових обов`язків. Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про захист прав позивача, як споживача, визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в задоволенні яких судом відмовлено, тому вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 15 серпня 1985 року, що підтверджується відміткою про місце проживання в паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , який виданий 11 грудня 2001 року Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області (а.с.5).

З відповіді АТ «Укрпошта» від 26 жовтня 2023 №1853-Г-12680289-В вбачається, що ОСОБА_1 усно звертався до АТ «Укрпошта», вказане звернення зареєстровано за №12680289. Відповідь на звернення надана за вих.№1853-Г-12680289-В від 26 жовтня 2023 року (а.с.18-19).

На запит ОСОБА_1 №Г-068 від 21 листопада 2023 та запит №12974802 АТ «Укрпошта» надано відповідь №1853-Г-0068-В від 21 листопада 2023 року (а.с.24).

На запит ОСОБА_1 №Г-068/069-В від 21 листопада 2023 року та запит №12974802/12967925 надано відповідь від 21 листопада 2023 року №1853-Г-068/069-В (а.с.25).

На заяву ОСОБА_1 від 15 грудня 2023 року АТ «Укрпошта» надано відповідь від 27 грудня 2023 року №1.05.002.003.001-23850-23 (а.с.26-27).

З відповіді АТ «Укрпошта» від 15 січня 2024 року №1853-Г-13391898/13391463-В вбачається, що ОСОБА_1 усно звертався до АТ «Укрпошта», вказане звернення зареєстровано за №13391898/13391463. Відповідь на звернення надана за вих№1853-Г-13391898/13391463-В від 15 січня 2024 року (а.с.20-21).

На адресу АТ «Укрпошта» листом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України за №Г-847/0/2024 від 21 січня 2024 року надіслано звернення ОСОБА_1 до Урядової гарячої лінії №ГЛ-16763679. Лист зареєстрований у Відповідача 13 лютого 2024 року та на вказане звернення надано відповідь від 22 лютого 2024 року №1.10.004-4904-24 (а.с.22-23).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі N 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі N 582/18/21 (провадження N 61-20968сво21)).

Відповідно до норм статей 12,13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( частина перша ст. 81 ЦПК України).

Згідно із частиною другою статті 43 ЦПК України учасники справи, зокрема зобов`язані: 1) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи (пункт 2); 2) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (пункт 4).

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 1Закону України "Про звернення громадян" N 393/96-ВР (далі- Закон N 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

У відповідності до статті 5 Закону N 393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне). Звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (частини перша, четверта статті 15 Закону N 393/96-ВР).

Відповідно до статті 18 Закону N 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги (стаття 19 Закону N 393/96-ВР).

За змістом частини першої статті 20 Закону N 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Усі звернення громадян на особистому прийомі реєструються. Якщо вирішити порушені в усному зверненні питання безпосередньо на особистому прийомі неможливо, воно розглядається у тому ж порядку, що й письмове звернення. Про результати розгляду громадянину повідомляється письмово або усно, за бажанням громадянина (ч. 4 ст. 22 Закону України «Про звернення громадян»).

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач зазначав, що в період з серпня до жовтня 2023 року в під`їзді будинку АДРЕСА_2 , де він мешкає, проводився ремонт підрядною організацією, у зв`язку із чим були демонтовані поштові скриньки і доставка кореспонденції адресатам припинилася. На початку жовтня 2023 року він звертався до відділення поштового зв`язку «Укрпошта» м. Запоріжжя з індексом 69005 та на гарячу лінію відповідача з питань доставки кореспонденції, офіційної відповіді на свої звернення він не отримував. Проте відповіді на жодне із звернень на час пред`явлення до суду вказаного позову позивач не отримала. Позивач вважає, що такою неправомірною бездіяльністю відповідача порушено його право, надане Законами України "Про звернення громадян".

За загальними правилами, надання послуг поштового зв`язку регулюються Законом України «Про поштовий зв`язок» від 03 листопада 2022 року №2722-ІХ (далі Закон №2722-ІХ), Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 (далі - Правила), Актами всесвітнього поштового союзу та іншими нормативними документами.

Відповідно до частин 2, 3 та 6 статті 26 Закону №2722-ІХ, абонентські поштові шафи та абонентські поштові скриньки використовуються виключно для вкладення простих листів, поштових карток, адресної поштової розсилки, періодичних друкованих видань, оформлених згідно з вимогами законодавства, та повідомлень про надходження простих та реєстрованих поштових відправлень. Встановлення абонентських поштових шаф та абонентських поштових скриньок у багатоквартирних житлових будинках на етапі будівництва забезпечується замовником будівництва. Ремонт та заміна абонентських поштових шаф та абонентських поштових скриньок у багатоквартирних житлових будинках, що експлуатуються, забезпечуються співвласниками такого будинку або їх уповноваженим органом. Невиконання вимог щодо розміщення абонентських поштових шаф та абонентських поштових скриньок, зокрема їх відсутність або несправний стан, звільняє оператора поштового зв`язку від відповідальності за доставку адресатам поштових відправлень. У такому разі оператор поштового зв`язку зобов`язаний повідомити користувачів про відмову від доставки поштових відправлень.

Згідно ст. 32 Закону №2722-ІХ, у разі неможливості вручення адресатам поштові відправлення (поштові перекази) повертаються відправникам, крім випадків, якщо відправник під час оформлення поштового відправлення (поштового переказу) визначив інший порядок розпорядження поштовим відправленням (поштовим переказом).

Пунктом 75 Правил №270 передбачено, що з використанням абонентської поштової скриньки можуть доставлятися, якщо інше не передбачене договором про надання послуг поштового зв`язку: прості поштові відправлення (крім мішків "М"); адресна поштова розсилка; повідомлення про надходження поштових відправлень, переказів; періодичні друковані видання, оформлені згідно з вимогами законодавства. Прості та реєстровані поштові відправлення, повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів можуть доставлятися з використанням абонентської поштової скриньки або в інший спосіб, який визначає оператор поштового зв`язку. З використанням поштомату можуть доставлятися посилки або інші поштові відправлення. Порядок користування поштоматами встановлюється операторами поштового зв`язку.

Вимоги пунктів 76, 77 Правил №270 вказують на те, що для отримання поштових відправлень користувачі послуг поштового зв`язку повинні забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил. У разі відсутності або несправності абонентської поштової скриньки, невиконання вимог щодо її встановлення, відсутності відповідного договору з оператором поштового зв`язку про доставку поштових відправлень, періодичних друкованих видань оператор поштового зв`язку зобов`язаний повідомити користувача послуг поштового зв`язку про свою відмову від доставки адресованих йому поштових відправлень, періодичних друкованих видань.

Однак позивач не приймаючи до уваги вищезазначені норми законодавства, 12 жовтня 2023 року звертається до Контакт-Центру Товариства з усними зверненнями щодо неодержання поштових відправлень, відсутності поштових скриньок, скаржиться на бездіяльність начальника відділення поштового зв`язку м. Запоріжжя з індексом 69005 ОСОБА_6 та вимагає оголосити останній догану, оскільки на його думку, вона не вжила жодних заходів щодо встановлення поштових скриньок в його під`їзді.

За результатами розгляду цих усних звернень відповідачем була надана позивачу письмова відповідь від 26 жовтня 2023 року №1853-Г-12680289-В та вдруге від 15 січня 2024 року 1853-Г-13391898/13391463-В.

Згодом позивач звернувся на Урядову гарячу лінію зі зверненням №ГЛ-16763679, що надійшло листом Міністерства розвитку громадян, територій та інфраструктури країни від 26 січня 2024 № Г-847/0/2024 на розгляд до Товариства та було зареєстровано 13 лютого 2024 року.

За результатами розгляду цього звернення позивачу також надавалась письмова відповідь від 22 лютого 2024 року №1.10.004.-4904-24, схожа з попередніми відповідями так, як при розгляді повторних звернень позивача з аналогічних питань, позиція відповідача залишається незмінною.

Обгрунтовуючи свої висновки, у вказаних відповідях позивачу повідомлялося, що встановлення абонентських шаф та абонентських поштових скриньок у під`їздах багатоквартирних житлових будинках не належить до обов`язків працівників відділень поштового зв`язку з посиланням на норми чинного законодавства. Також, що в жовтні 2023 року під час проведення ремонтних робіт у будинку позивача у працівників відділення поштового зв`язку м. Запоріжжя з індексом 69005 був відсутній доступ до абонентських поштових скриньок, у зв`язку з чим, було розміщено об`яву на під`їзді будинку, що доставка поштових відправлень, періодичних друкованих видань, а також рахунків на сплату комунальних послуг не буде здійснюватись, а вся кореспонденція зберігається у відділенні поштового зв`язку м. Запоріжжя з індексом 69005. За повідомленням вказаного відділення, після закінчення ремонтних робіт усі неотриманні відправлення були розкладені у нову скриньку.

Крім цього, позивач у позові вказує на те, що за місцем його проживання були демонтовані скриньки підрядною організацією, яка проводила ремонт, що він був обізнаний про можливість отримання поштової кореспонденції на відділенні поштового зв`язку з індексом 69005, де така кореспонденція зберігалася.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що доводи позивача щодо неможливості отримати ним поштову кореспонденцію не заслуговують на увагу, оскільки останній був проінформований про причини доставки поштових відправлень, які полягають у відсутності належних умов доставки (відсутність абонентських поштових скриньок) за місцем його проживання та можливості отримати таку кореспонденцію за адресою вказаного відділення поштового зв`язку. Створення умов доставки та вручення поштових відправлень, наявність справних абонентських поштових шаф та абонентських поштових скриньок у під`їздах житлових будинках, згідно вищезазначених норм законодавства покладається саме на користувачів послуг поштового зв`язку, співвласників такого будинку або їх уповноваженим органом, а не на відповідача, який діяв у визначений законом спосіб.

Отже, твердження позивача щодо неможливості отримати ним поштову кореспонденцію не підтверджене належними та допустимими доказами, містить суто особисту його точку зору.

Позивач не конкретизує, які саме норми Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачем були порушені та документ щодо підтвердження вчинення усного правочину з відповідачем не надано. Звертаючись до суду в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», позивач мав би до позовної заяви надати копії документів, що підтверджують факт придбання товару або послуги (чек, квитанція, накладна тощо) та засвідчують неналежну якість товару або наданої послуги, а також документи, що підтверджують розмір нанесених матеріальних збитків або/та моральної шкоди, чого з боку позивача не було зроблено. Крім цього норми вказаного законодавства не передбачають відповідальності відповідача за порушення порядку листування.

Колегія суддів зауважує, що відповідач здійснює свою господарську діяльність як оператор поштового зв`язку і норми Закону України «Про захист прав споживачів» мають застосовуватись лише з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у відповідній сфері, а саме Законом України «Про поштовий зв`язок» №2722-ІХ. Як вищезазначалося, відповідач доставляє прості поштові відправлення (крім мішків «М»); адресна поштова розсилка; повідомлення про надходження поштових відправлень, переказів; періодичні друковані видання, оформлені згідно з вимогами законодавства з використанням абонентських поштових скриньок, абонентських поштових шаф. Невиконання вимог статті 26 Закону №2722-ІХ щодо розміщення абонентських поштових шаф та абонентських поштових скриньок, зокрема їх відсутність або несправний стан, звільняє оператора поштового зв`язку від відповідальності за доставку адресатам поштових відправлень.

Як підтверджує та зауважує позивач, за його місцем проживання абонентські поштові скриньки демонтовано на час проведення ремонту, а вказаними нормами законодавства (п.76 Правил та ст.32 Закону №2722-ІХ) обов`язок на забезпечення умов доставки та вручення поштових відправлень за місцем проживання покладається на користувачів послуг поштового зв`язку, і у разі незабезпечення таких умов відповідальність для оператора поштового зв`язку не настає.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати обґрунтовані відповіді на його звернення з питань, які зазначені в позові та стосуються подяк та притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено ЦПК України. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (відповідно до частини другої статті 95 ЦПК України).

Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (у тому числі в мережі Інтернет) (частина перша статті 100 ЦПК України).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частини третя-п`ята статті 100 ЦПК України).

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (частини перша та друга статті 229 ЦПК України).

Речові, письмові та електронні докази оглядаються у судовому засіданні, за винятком випадків, передбачених ЦПК України, і пред`являються учасникам справи за їх клопотанням, а в разі необхідності - також свідкам, експертам, спеціалістам (відповідно до частини третьої статті 229 ЦПК України).

На диску, доданому ОСОБА_1 міститься 1 папка під назвою «УКРПОЧТА» (назва мовою оригіналу) в ній міститься 3 папки під назвами: «e-mail», « Бумажныеответы.pdf » (назва мовою оригіналу), «Звонок 2 SIM видео» (назва мовою оригіналу), та 12 аудіозаписів під різними назвами. Ці папки містять скріншоти повідомлень з електронної пошти, звукозаписи дзвінків та від скановані листи АТ «Укрпошта», адресовані позивачу. Разом з тим, зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 100 ЦПК України, на зазначені електронні докази не накладено кваліфікований електронний підпис позивача відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо неможливості прийняття указаних доказів, відтак, позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх вимог.Так, суди позбавлені встановити обставини щодо обгрунтованості/необґрунтованості, повноти/неповноти наданих АТ «Укрпошта» відповідей на звернення ОСОБА_1 , а також встановити правомірність чи неправомірність дій АТ «Укрпошта» при наданні спірних відповідей, позаяк дослідити звернення позивача до відповідача не вдається за можливе.

Принцип змагальності сторін, закріплений ст. 12 ЦПК України, означає, що сторони мають рівні можливості вносити свої докази, брати участь у розгляді справи особисто або через представника, і самостійно доводити факти, що підтверджують їхні вимоги чи заперечення.

Тягар доказування покладається саме на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справі № 905/2382/17, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18.

На питання розблокувати його номер телефону НОМЕР_1 , відповіді двічі надавалися у листах від 15 квітня 2024 року №1853-Г-13391898/13391463-В та від 22 лютого 2024 року № 1.10.004.-4904-24. У відповідях з даного питання, позивача інформували про те, що Контакт-Центр АТ «Укрпошта» працює в штатному режимі та не блокує номери телефонів клієнтів.

Звернення з притягнення до дисциплінарної відповідальності оператора КЦ АТ «Укрпошта» ОСОБА_9 6456 та директора департаменту клієнтської підтримки у відповідності до ст.147 КЗпП України розглядалися відповідачем, порушень з їх боку не виявлено про те, що позивач письмово повідомлявся (копії відповідей відносно оператора КЦ АТ «Укрпошта» ОСОБА_9 6456 - від 21 листопада 2023 року №1853-Г-068 та №068/069-В; директора департаменту клієнтської підтримки - від 27 грудня 2023 року №1.05.002.003.001-23850-22 на звернення №Г-102 від 18 грудня 2023 року).

Відповідно до статті 143 КЗпП України, до працівників підприємств, установ, організацій можуть застосуватись будь які заохочення, що містяться в затверджених трудовими колективами правил внутрішнього трудового розпорядку.

Стаття 147 КЗпП України визначає, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких видів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Дисциплінарне стягнення засовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ст.148 КЗпП України).

Як зазначає Верховний Суд у постанові від 27 червня 2018 року в справі №664/2820/15-ц, для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

В даному випадку, якщо позивач звертається з вимогою до суду про притягнення будь якого працівника відповідача до дисциплінарної відповідальності має чітко вказати, в чому полягає суть порушення трудової дисципліни та коли таке порушення було вчинене, а не тільки висловлювати якісь окремі думки виходячи з особистих міркувань.

Крім того, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що застосування заохочень та заходів дисциплінарного стягнення до своїх працівників, це право відповідача, визначене статтями 143, 147 КЗпП України, а не його прямий обов`язок, отже не може бути обмежено позивачем у судовому порядку, а тому дана вимога не підлягає задоволенню. Саме на керівництво підприємства покладено дискреційні повноваження щодо дотримання визначених процедур КЗпП України, тільки на роботодавця покладено можливість притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, застосування заохочень, порушення питань про притягнення до інших видів відповідальності у випадку наявності складу порушень під час виконання посадових обов`язків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що як заохочення так і притягнення до дисциплінарної відповідальності, іншого виду відповідальності за порушення вимог законодавства України під час виконання трудових обов`язків, може бути застосовано тільки роботодавцем і за певних умов та проведених процедур та виключно відноситься до дискреційних повноважень відповідача, що передбачає йому визначену законодавчими положеннями свободу розсуду при виборі одного із можливих управлінських рішень, в який суд втручатися не вправі.

Позовна вимога про скерування в секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини матеріалів у відношенні генерального директора Товариства ОСОБА_7 або директора департаменту клієнтської підтримки ОСОБА_2 для притягнення їх до відповідальності, задоволенню не підлягає, через те, що ст. ст.212-3 КУпАП не передбачає механізму скерування будь яких матеріалів у відношенні працівників Товариства, що здійснює господарську діяльність, до секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Щодо вимоги позивача, визнати протиправною бездіяльність відповідача, що призвело до порушення Закону України «Про звернення громадян» №393/96, та зобов`язати відповідача надати письмові відповіді на його звернення з питань, перелічених у позові, оскільки він такі відповіді не отримував, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, звернення позивача з питань, зазначених у позові неодноразово розглядалися, відповіді є в наявності у позивача. Відповідач до відзиву на позовну заяву додає копії таких відповідей, які відповідають вимогам діловодства, жодним чином не порушують права позивача на належний розгляд його звернень, направлені у встановлені законодавством терміни. Вимога позивача щодо надання у примусовому порядку повторних відповідей на його звернення, які вже розглянуті з одного і того ж питання та вирішені по суті, суперечить умовам частини 2 ст. 8 Закону №393/96. У разі незгоди позивача зі змістом або стилем наданої йому відповіді на звернення, не свідчить про порушення відповідачем Закону №393/96. Положення Закону №393/96 не передбачає обов`язку відповідача повідомляти заявника про заохочення або притягнення його працівників до дисциплінарної відповідальності. Так, згідно з частиною першою статті 15 Закону № 393/96 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані, зокрема, повідомляти громадян про наслідки розгляд заяв (клопотань), а отже відповідь, надана позивач, містить повну та обґрунтовану відповідь на питання, зазначене у звернені. Отже, бездіяльність відповідача, що призвело до порушень Закону України «Про звернення громадян» №393/6 позивачем недоведена, отже вказана вимога не підлягає задоволенню.

За змістом ч.ч.1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазнавшим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Зважаючи на недоведеність ОСОБА_1 факту порушення його прав з боку АТ «Укрпошта» та відсутність обов`язкових складових підстав для відшкодування йому моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виснував про те, що указана позовна вимога не підлягає задоволенню.

Отже, суд першої інстанцій дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до змісту та доводам позовної заяви, яким надана належна оцінка судом першої інстанції, вони не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не містить обставин, які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, тому з огляду на положення частини 2 статті 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до рішення "Проніна проти України" N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до підпунктів «б» "в" пункту 4 частини першої статті 382ЦПКУкраїни, суд апеляційної інстанції в резолютивній частині судового рішення повинен зазначити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається апеляційний судом без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін підстав для зміни розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2024 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 25 грудня 2024 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Трофимова Д.А.