1Справа № 335/9058/24 2-др/335/51/2024
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
20 грудня 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Романько О.О., за участі секретаря судового засідання Корсунової Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя заяву представника позивача адвоката Кравченка Сергія Івановича про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, -
В провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2024 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

05.12.2024 від представника позивача адвоката Кравченка С.І. до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просить стягнути з ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн. та 50% сплаченого позивачем судового збору, що становить 3 247,50 гривень.

09.12.2024 від представника відповідача адвоката Ткаченко О.С. надійшли заперечення щодо заяви про винесення додаткового рішення, а саме щодо розміру судових витрат та їх доведеності.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час і місце його проведення були повідомлені. 18.12.2024 представником позивача надана заява про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час і місце його проведення були повідомлені. В письмових запереченнях просили розгляд заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення провести за їх відсутності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: суд не вирішив питання про судові витрати.

За положеннями ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно заяви представника позивача адвоката Кравченко С.І. вказано, що при розгляді позову позивачем були понесені судові витрати, які складаються, зокрема із витрат, пов`язаних з наданням позивачеві правничої допомоги на загальну суму 14 000,00 гривень. Також просив стягнути з відповідача 50% судового збору, який був сплачений позивачем при зверненні з позовом до суду, а саме 3247,50 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ухвалено 04.12.2024 та направлено сторонам для відома. Відповідно до рішення суду позовні вимоги позивача були задоволені. Було визначено, що повний текст рішення суду буде виготовлено 13.12.2024. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у вигляді судового збору.

Як вже зазначалося, то відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В судовому засіданні 04.12.2024 представник позивача повідомив, що надасть відповідні документи та наведені конкретні розрахунки таких витрат в порядку, який визначений ч.8 ст. 141 ЦПК України.

05.12.2024 представник позивача адвокат Кравченко С.І. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду.

09.12.2024 ухвалою суду було прийнято заяву представника позивача адвоката Кравченка С.І. та призначено до судового розгляду.

Так, до заяви від 05.12.2024 представником позивача було надано копію договору №27/07/2024 про надання професійної правничої допомоги від 22.07.2024 укладеного між адвокатом Кравченком С.І. та ОСОБА_1 ..

Відповідно до акту наданих послуг №1 до договору про надання правової допомоги № 22/07/24 від 22 липня 2024 вартість послуг адвоката Кравченка С.І. по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики складає 19 000,00 гривень.

Позивач зазначає, що він фактично сплатив адвокату саме 19 000,00 грн.: 4 000,00 грн. за складання двох позовних заяв (первісної і уточненої) та 15 000,00 грн. за послуги з представництва інтересів позивача в суді. Також акцентовано увагу на тому, що вартість представницьких послуг сторонами було узгоджено в твердій сумі, незалежно від фактичної кількості судових засідань.

Відповідно до заперечень наданих представником відповідача вони не вбачають підстав для задоволення заяви представника позивача в частині стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки їх розрахунок викликає обґрунтовані сумніви у його правильності, а так само не надано належних документів на підтвердження фактичного понесення таких витрат.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу зазначає наступне.

Первісна позовна заява не містила орієнтовного (попереднього) розрахунку які позивач поніс або очікував, що понесе.

Позивачем зазначено щодо понесених ним витрат на професійну правничу допомоги, які первісно були заявлені в сумі 19 000,00 грн.

В заяві про винесення додаткового рішення позивач зменшив суму, яку вимагає стягнути з відповідача в оплату витрат на професійну правничу допомогу, до 14 000,00 грн., пояснюючи це зменшення «урахуванням кількості судових засідань та викликів до суду».

При цьому, як заявляє позивач, насправді він фактично сплатив адвокату саме 19 000,00 грн.: 4 000,00 грн. за складання двох позовних заяв (первісної і уточненої) та 15 000,00 за послуги з представництва інтересів позивача в суді. При цьому зазначається, що вартість представницьких послуг сторонами було узгоджено в твердій сумі, незалежно від фактичної кількості судових засідань. Саме такий спосіб узгодження розміру гонорару адвоката визначений і в доданому до заяви позивача документі на підтвердження понесених витрат,а саме акті наданих послуг № 1 від 29.10.2024.

Із поданої позивачем заяви залишається незрозумілим, чи повернув адвокат позивачу надміру сплачені кошти за судове представництво, чи позивач, сплативши адвокату певну суму коштів, вважає за можливе вимагати від відповідача її відшкодування не в повному обсязі.

Суд звертає увагу на те, що доданий до заяви договір № 22/07/2024 від 22.07.2024 не містить жодних умов, які стосуються винагороди адвоката і навіть не визначає, для яких саме цілей (для вирішення яких правових питань) позивач залучає адвоката. В договорі також немає посилань на укладення сторонами окремих додаткових угод, в яких визначаються фінансові та інші аспекти взаємовідносин між сторонами за конкретними справами, до яких долучається адвокат.

В уточненій позовній заяві від 22.09.2024 позивачем було наведено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу. Разом з тим, першим документом, яким цей розмір узгоджено, став акт наданих послуг від 29.10.2024.

Як наголошує Верховний Суд в постанові від 01.12.2021 р. у справі № 641/7612/16-ц, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Таким чином, витрати сторони на оплату послуг адвоката повинні доводитися за загальними стандартами доказування, так само, як і інші обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

У справі, що розглядається, між тим, відсутній основний документ, який підтверджує обсяг і ціну правової послуги, а саме договір. Один лише акт, підписаний між сторонами без попереднього погодження істотних умов договору та до фактичного надання послуги, зазначеної в акті як наданої оцінений судом критично, виходячи зі стандарту переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом ст.131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено ст. 15 ЦПК України.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частин першої - шостої ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй додатковій постанові від 11 травня 2023 року в справі № 824/59/22 (провадження № 61-2213ав23).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У постанові від 28.09.2023 у справі №686/31892/19 Верховний Суд зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Встановлено що професійна правнича допомога у цій справі надавалася відповідно до Договору №22/07/2024 від 22.07.2024, ордеру на надання правничої допомоги серії АР № 1188257 від 22.07.2024. Відповідно до акту наданих послуг №1 до Договору №22/07/2024 від 22.07.2024 про надання професійної правничої допомоги від 22.07.2024 адвокатом надані клієнту послуги на загальну суму 19 000,00 грн.. Окрім цих документів будь-яких інших суду не надано, зокрема квитанцій до прибуткового касового ордера, платіжних доручень з відміткою банку або інший банківський документ, касових чеків.

Таким чином, суд вважає, що витрати позивача ОСОБА_1 на професійну правничу (правову) допомогу не підтверджені належними та допустимими доказами.

Сторона відповідача категорично заперечувала щодо розміру витрат на правничу допомогу та наполягала на їх неспівмірності.

Крім того, Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі і під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2010, № 33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04).

Таким чином, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з реальності та розумності розміру таких.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про розподіл судових витрат та стягненні з позивача судових витрат на правову допомогу.

Щодо стягнення з відповідача 50 % суми сплаченого судового збору суд зазначає таке.

Дійсно, враховуючи, що позовні вимоги, після їх уточнення позивачем, відповідач визнав в повному обсязі, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача має бути стягнуто лише 50% судового збору, решта підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Згідно з пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, за подачу до суду позовної заяви про стягнення з відповідача 433 000,00 грн. позивач мав сплатити 4 330,00 грн. судового збору.

Таким чином, з відповідача на користь позивача, підлягало стягненню не 3 247,50 грн, як стверджує позивач, а 2 165,00 грн..

Разом з тим, відповідно до квитанції № 209818107 від 05.08.2024 в АТ «ПУМБ» позивач сплатив за подання позову судовий збір в розмірі 9700,00 грн. Останнє також підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального державного бюджету України сформованою відповідальною особою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2024.

Позивачем в заяві про винесення додаткового рішення зазначається розмір судового збору, розрахований за ставкою 1,5 %, яка діє для юридичних осіб. Тобто позивач сплатив судовий збір у більшому розмірі, аніж це передбачено законом. За таких обставин позивач може ставити питання про повернення йому з державного бюджету надміру сплаченого судового збору, а не вимагати стягнення цих коштів з відповідача.

Зазначені обставини висвітлені в рішенні суду від 04.12.2024 при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат у виді судового збору за наслідками розгляду справи.

Таким чином, взявши до уваги те що, понесені позивачем витрати у виді витрат на правничу допомогу не підтверджуються належними доказами, зокрема відсутній договір про надання професійної правничої допомоги, в якому узгоджений розмір гонорару та порядок його виплати, що є прямим порушенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також документами щодо реальної сплати таких витрат, суд вважає за необхідне у покладенні таких витрат на відповідача відмовлено в повному обсязі.

Додатково зазначити, що питання про повернення з державного бюджету надміру сплаченого судового збору підлягає подальшому вирішенню у відповідності до діючого законодавства, зокрема ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

За встановлених обставин суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника позивача про розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141-142, 270, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні вимог представника позивача адвоката Кравченка Сергія Івановича про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу та судового збору у цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики - відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст додатково рішення суду складено 25.12.2024.

Суддя: О.О. Романько