Справа №:755/1869/23
Провадження №: 2/755/2727/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся представник позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - Денисюк С.О. з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором № 200165538 від 11 грудня 2014 року в розмірі 147 284,24 грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 11 грудня 2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду 200165538 щодо кредитування, відповідно до умов якої банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 70 000,00 грн, з встановленим строком користування з 11 грудня 2014 року по 20 травня 2017 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року, що також підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16 відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором. Представник позивача зазначає, що банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. Станом на 09 лютого 2023 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 147 284,24 грн., з яких: 48 722,37 грн - заборгованість за кредитом; 98 561,87 грн - заборгованість за відсотками.

Вказана позовна заява та додані до неї документи подані в електронному вигляді через систему «Електронний суд».

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. (т.1 а.с.22-23)

Відповідачем копію ухвали суду про відкриття провадження отримано не було, конверти разом з копією ухвали суду повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

За змістом ч. 1, 2, 3, 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Судом установивлено, що 11.12.2014 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду № 200165538 щодо кредитування, що включає в себе підписання заяви (оферти) № 200165538 від 11.12.2014 та анкети від 11.12.2014 № 992496. (т. 1 а.с. 4, 4-звор.)

На підставі заяви (оферти) № 20016538 від 11.12.2014 ОСОБА_1 було відкрито поточний рахунок та видано платіжну картку.

11.12.2014 ОСОБА_1 була ознайомлена з Тарифами по продукту «Преміальна кредитна картка Visa Platinum Light» та з Довідкою про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Преміальна кредитна картка Visa Platinum Light», що підтвердила своїм підписом. (т. 1 а.с. 6-звор., 7-звор. - 8)

Згідно службової записки (т. 1 а.с. 7) ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 30 000,00 грн з встановленим строком користування з 11.12.2014 по 20.05.2017 р., а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений у кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

20.07.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальником ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020, укладеному за результатами відкритих торгів (аукціону). (т.1 а.с.8-звор. - 10)

Згідно витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу № 7_БМ із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами від 20 липня 2020 року, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 200165538 від 11.12.2014 зі строком закінчення кредитного договору 20.05.2017, сума заборгованості за тілом кредиту становить 48 722,37 грн, заборгованість за доходами 98 561,87 грн. (т.1 а.с.3-звор.)

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість станом на 09.02.2023 у розмірі 147 284,24 грн, з яких: 48 722,37 грн - заборгованість за кредитом; 98 561,87 грн - заборгованість за відсотками.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У змісту заяви (оферти) № 200165538 від 11.12.2014 сторонами не вказано суму максимального кредитного ліміту, який було встановлено на платіжну карту відповідача, не вказано строку дії договору та порядок повернення кредиту. В заяві зазначено, що кредитний ліміт: 30 000,00 грн, при цьому, встановлений розмір за рішенням банку може бути змінений, про що клієнт буде повідомлений шляхом направлення СМС-повідомлення або в порядку, передбаченому Умовами по картках. Також зазначено, що максимальна ставка по ліміту: 54 % річних. (а.с. 4)

У позовній заяві позивач вказував, що відповідач отримав кредит у розмірі 70 000,00 грн зі строком повернення кредиту 20 травня 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 29.01.2024 було подано клопотання про долучено виписки по особовим рахункам за період з 23.05.2016 по 27.07.2020, сформованих 13.11.2023. Однак з виписки неможливо встановити, яке вона має відношення до кредитного договору № 200165538, який був укладений 11.12.2014, оскільки в заяві (оферті) № 200165538 зазначено рахунок карти « НОМЕР_1 », натомість у виписці по особовим рахункам вказано рахунок « НОМЕР_2 ».

Позивачем не надано до суду розрахунку заборгованості за наданим кредитом, а надано лише витяг з Додатку № 1 до Договору факторингу № 7_БМ із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами від 20 липня 2020 року, в якому зазначено, що ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 200165538 від 11.12.2014 зі строком закінчення 20 травня 2017 року, сума заборгованості за тілом кредиту становить 48 722,37 грн, заборгованість за доходами 98 561,87 грн.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Таким чином, належними доказами щодо заборгованості по кредиту за кредитним договором можуть бути виписки за картковими рахунками (по кредитному договору), проте суду першої інстанції не було надано розрахунку заборгованості або первинних документів чи виписки по рахунку відповідачки.

Первинні фінансово-господарські документи є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції та є підтвердженням виконаних за день операцій, проте вони суду надані не були.

Вказане узгоджується з позицією Верховного суду, викладеною у постановах від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц, від 16.09.2020 у справі №200/5647/18 та від 28.10.2020 року у справі №760/7792/14-ц.

При цьому, встановивши, що на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором позивач надав лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту, відсотків та комісії по кожному платіжному періоду (щомісячно), що фактично позбавляє суд можливості навести у рішенні свій розрахунок заборгованості, тому суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 98 561,87 грн заборгованості за відсотками.

Зі змісту заяви (оферти) № 200165538 від 11.12.2014 року, яка знаходиться у матеріалах справи, вбачається, що максимальна ставка по ліміту: 54 % річних.

В свою чергу, в доданому до позовної заяви витязі з Додатку № 1 до договору факторингу № 7_БМ із відступленням прав вимоги за кредитними договорами від 20 липня 2020 року, в таблиці зазначено заборгованість за доходами у розмірі 98 561,87 грн.

Проте, у заяві (оферті) № 200165538 від 11.12.2014 сторони не погоджували сплату позичальником будь-якого доходу на користь банку.

Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами або доходами за невиконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

З огляду на викладене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ТОВ «Діджи Фінанс».

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 207, 509, 512, 526, 610, 611, 625, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, статтями 2-5, 8, 10, 12, 13, 76-83, 89, 141, 209, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: