КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

справа № 758/13876/20

провадження № 22-ц/824/17532/2024

27 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, за апеляційною скаргою Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області на рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року в складі судді Захарчук С. С.,

встановив:

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року вказаний позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 118 400 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

28.11.2024 Головне управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області через підсистему «Електронний суд» подало апеляційну скаргу, в якій просить поновити державі, як відповідачу, строк на апеляційне оскарження на підставі п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 354 ЦПК України. Скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що тривалість дослідження і вирішення судом апеляційної інстанції в даній справі відповідних процесуальних питань, пов`язаних з рухом поданої ГУ СБУ апеляційної скарги держави, після 09.10.2024 й до 27.11.2024 є поважною причиною його пропуску.

Щодо сплати судового збору зазначає, що належним відповідачем у межах пред`явлених позовних вимог на підставі положень ст. 56 Конституції України може бути виключно держава.

Державу, незважаючи на її процесуальний статус відповідача - сторони у справі, платником судового збору Законом України «Про судовий збір» не ідентифіковано, у зв`язку з чим Головне управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області не є спроможним всупереч обумовлених ч.2 ст. 19 Конституції України положень ч. 2 ст. 133, ч. 2 ст.134 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» сплачувати судовий збір в даній справі.

ГУ СБУ є не державою, а її складовою структурою - органом державної влади, не уповноваженим розпоряджатися коштами, на які претендує позивач, і нести зобов`язання щодо відшкодування позивачу шкоди, передбаченої ст. 56 Конституції України, заздалегідь виділеними у розпоряджання ГУ СБУ як бюджетної установи бюджетними коштами. Здійснення функції щодо забезпечення участі держави у справі в порядку самопредставництва органу державної влади не наділяє ГУ СБУ повноваженнями на учинення тих чи інших видатків безпосередньо з державного бюджету. ГУ СБУ було і залишається зобов`язаним дотримуватися бюджетної дисципліни і принципу цільового використання бюджетних коштів.

Забезпечуючи участь держави як відповідача у справі, ГУ СБУ в силу положень ч. 4 ст. 58 ЦПК України діє у правовому статусі не юридичної особи, а органу державної влади - у порядку його самопредставництва. ГУ СБУ не є спроможним у справі, враховуючи наявний предмет юридичного спору, діяти у правовому статусі юридичної особи, що явно вбачається із правового аналізу положень ст. 58, ч. 1 ст. 60 ЦПК України - не може бути ні представником, ні законним представником, не може приймати участь у справі у порядку самопредставництва юридичної особи (як зазначено вище за текстом, держава не може бути юридичною особою).

Здійснення державою сплати самій собі (безпосередньо з державного бюджету напряму до державного бюджету) судового збору вбачалося б нераціональними діями, оскільки на їх (дій) виконання (на оформлення, здійснення платежів з державного бюджету, перевірку їх надходження до державного бюджету) передбачалися б витрати державних ресурсів (у вигляді людських працегодин, електроенергії, зносу приладів обліку і передачі інформації фінансового характеру) на досягнення вже наявного результату (факту завідомого володіння державою саме тими бюджетними коштами, які б могли надходити від держави в якості сплати судового збору), що у повній мірі враховано законотворцем і законодавцем при формуванні і прийнятті Закону України «Про судовий збір», яким державу, зокрема, органи державної влади, котрі як складові структури держави у порядку їх самопредставництва забезпечують її (держави) участь у судах, платниками судового збору не визначено.

Судова практика Верховного Суду, набута у справах №906/770/17, 336/5109/19, №367/9255/21, 510/2084/21 у частині, що стосується вирішення питань про сплату судових зборів сторонами юридичних спорів, які походять із правовідносин, урегульованих Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», не охоплює викладені вище за текстом результати правового аналізу норм чинного законодавства.

Закладена у той чи інший висновок Верховного Суду помилка у разі її ігнорування невідворотно призводила б до її накопичення у судовій практиці всупереч чинному законодавству. З метою запобігання таких наслідків Верховний Суд періодично відступає від своїх висновків.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року зазначені Головним управлінням Служби безпеки України у місті Києві та Київській області причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнано неповажними, апеляційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків. Заявнику запропоновано протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвалинадати суду заяву, в якій вказати інші підстави для поновлення строку та надати документ, що підтверджує сплату судового збору, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Одночасно з цим, заявнику повідомлено, що у випадку неподання заяви у визначений судом строк у відкритті апеляційного провадження може бути відмовлено.

Копію ухвали Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року було доставлено до електронного кабінету Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області 04.12.2024 о 19 год. 50 хв., що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду (том 3 а.с.31).

06.12.2024 Головне управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області через підсистему «Електронний суд» подало заяву, в якій просив роз`яснити ухвалу Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року у частині, що стосується уточнення відомостей, які мають значення для його належного виконання, а саме:

- хто (найменування і процесуальний статус), в якому розмірі (1 420 грн 80 коп. або 12 612 грн, або 00 грн 00 коп.) та з якого джерела від імені держави має сплатити судовий збір, передбачений цією ухвалою суду;

- в який обумовлений ч. 2 ст. 19 Конституції України спосіб держава шляхом самопредставництва Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області як органу державної влади могла у справі №758/13876/20 повторно подати апеляційну скаргу до моменту її повернення апеляційним судом у встановленому законом порядку.

10.12.2024 Головне управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області через підсистему «Електронний суд» подало заяву, в якій просив роз`яснити ухвалу Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року у частині, що стосується уточнення відомостей, які мають значення для його належного виконання, а саме:

- якою саме нормою права, передбаченою Законом України «Про судовий збір», слід керуватися Головному управлінню Служби безпеки України у місті Києві та Київській області з метою визначення ставки судового збору для його сплати згідно з п/п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 6 цього Закону за подання апеляційної скарги у справі № 758/13876/20.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року в задоволенні заяви про роз`яснення ухвали Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року відмовлено.

Станом на 27.12.2024 вимоги ухвали Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків, зокрема, подання заяви з зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, виконано не було.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що:

«вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року);

«одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами» (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року).

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (частин перша, друга статті 127 ЦПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частина друга статті 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18) зазначено, що «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3393/19 (провадження № 11-24апп21), на яку є посилання в касаційній скарзі, зроблено висновки про те, що «особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій і підтверджені належними доказами. У разі пропуску процесуальних строків державними органами поважними причинами пропуску такого строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів. Брак бюджетного фінансування не надає суб`єкту владних повноважень права в будь-який час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення. Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи зобов`язані діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у виді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно».

Верховний Суд у постанові від 12 жовтня 2022 року у справа №640/11452/19 вказав, що «поважними причинами пропущення строку на подання апеляційної скарги можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Неспроможність відповідача належним чином організувати роботу або фінансування витрат на оплату судового збору суд апеляційної інстанції не визнав поважною причиною пропущення строку апеляційного оскарження. Наведені скаржником доводи не можуть бути свідченням того, що останній без зайвих зволікань скористався своїм правом на повторне подання апеляційної скарги, а також підтвердженням поважності причин пропущення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції».

Верховний Суд у постанові від 24 липня 2023 року у справі №200/3692/21 зробив висновок, що: «невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку. Колегія суддів не вбачає перешкод для поширення такої правозастосовчої практики Верховного Суду й у випадку про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки норми процесуального закону, якими це питання регламентовано на стадії апеляційного чи касаційного оскарження судових рішень є близькими за змістом і однаково врегульовують це питання.

Строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;

- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 червня 2022 року у справі № 760/4789/19 (провадження № 61-1691св22) зазначено, що: «з метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії. За змістом статей 185, 357 ЦПК України повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення в порядку, встановленому законом. Тобто, заявник має право на повторне звернення з апеляційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги і таке звернення відбувається без зволікання. У постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 640/18290/19 (провадження № К/9901/35880/20) зазначено, що сам факт повернення апеляційної скарги не є поважною причиною пропуску строку, однак, при вирішенні питання про поважність наведених заявником причин, суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої апеляційної скарги, а також характер процесуальної поведінки скаржника щодо виконання своїх обов`язків.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що Подільський районний суд м. Києва рішення у справі ухвалив 08 квітня 2024 року.

09 жовтня 2024 року Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області подало апеляційну скаргу, у якій ставило питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що вказане судове рішення було оприлюднено в ЄДРСР 25.09.2024.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2024 року апеляційну скаргу Стельмаша Р. М. в інтересах Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області залишено без руху для усунення недоліків: надання належних доказів на підтвердження повноважень Стельмаша Р. М. на вчинення дій від цієї юридичної особи; надання доказів на підтвердження сплати судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 листопада 2024 року продовжено Головному управлінню Служби безпеки України у м. Києві та Київській області строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року апеляційну скаргу Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області визнано неподаною та повернуто.

28.11.2024 Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області повторно направило апеляційну скаргу, яка містила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, а саме для подання заяви про поновлення строку з зазначенням інших підстав для його поновлення, а також для надання доказів сплати судового збору у строк, встановлений судом.

З огляду не наведення інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія апеляційного суду дійшла висновку про те, що у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

При цьому апеляційний суд бере до уваги те, що відповідач мав достатньо часу для усунення недоліків апеляційної скарги.

Апеляційний суд також не встановив обставин, які унеможливили виконання заявником вимог процесуального закону та вимог ухвали суду в установлений судом строк, і які заходи вжито заявником з метою своєчасного усунення недоліків апеляційної скарги.

За таких обставин, встановлення діючим законодавством права на апеляційний перегляд справи не може бути підставою для невиконання особою, яка бажає реалізувати своє право на апеляційне оскарження судового рішення, норм законодавства, які визначають дотримання певних умов для здійснення такого права.

Оскільки причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнані неповажними, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України

ухвалив:

У відкритті апеляційного провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, за апеляційною скаргою Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області на рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук