Справа №:755/6544/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Юнекс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся представник позивача Акціонерного товариства «Юнекс Банк» - адвокат Руденко К.В. з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість у розмірі 224 599,65 грн, в тому числі: 190 000,00 грн - сума заборгованості за кредитом; 34 599,65 грн - сума заборгованості за процентами.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 12 січня 2022 року АТ «Юнекс Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №36.10.0122.1, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 224 599,65 грн, терміном до 12 квітня 2027 року, шляхом переказу на поточний рахунок, що відкрити в АТ «Юнекс Банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 47,47% річних. 12 січня 2022 року сума кредиту була переказана відповідачу на поточний рахунок, відкритий у банку. Представник позивача зазначає, що відповідач не повернув своєчасну суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, у зв`язку з чим загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитом станом на 01 червня 2022 року становить 224 599,65 грн, в тому числі: 190 000,00 грн - сума заборгованості за кредитом; 34 599,65 грн - сума заборгованості за процентами.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 травня 2023 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідачем копію ухвали суду про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримано не було, конверти разом з копією ухвали суду про відкриття провадження та доданими документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом установлено, що 12.01.2022 між АТ «Юнекс Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 36.10.0122.1 (далі - кредитний договір), на умовах, що визначені в ньому та відповідно до публічної пропозиції «Правила (договірні умови) надання споживчих кредитів АТ «Юнекс Банк», що оприлюднені на офіційному сайті банку за електронною адресою: www.unexbank.ua. (а.с.9-звор. - 13)

Відповідно до підпунктів 1.1-1.4 кредитного договору банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 190 000,00 гривень на споживчі потреби зі сплатою процентів за користування кредитом.

Пунктом 1.5 передбачено, що кредит надається у спосіб безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок, що відкритий позичальнику в банку.

Відповідно до підпункту 1.6 Договору строк кредитування сторони визначили з 12.01.2022 по 12.02.2026 року.

Процентна ставка за користування кредитом, згідно підпункту 1.7 договору, встановлена у розмірі 47,47 річних, що нараховується починаючи з дня надання кредиту до повного погашення заборгованості за цим договором.

Порядок та умови надання кредиту, періодичність внесення платежів визначені графіком платежів відповідно до додатку № 1 до договору (пункт 1.12. договору).

Пунктом 2.3 договору визначено, що позичальник щомісячно до 25 числа (включно) кожного календарного місяця протягом строку дії цього договору (відповідно до графіку платежів), починаючи з місяця наступного за місяцем підписання цього договору, здійснює внесення грошових коштів в сумі, що вказана в додатку № 1 до кредитного договору.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року).

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).

Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 11 ч. 1 ч. 1 Закону України «Про споживче кредитування», споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на час укладення між АТ «Юнекс Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору) передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 20-21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц, частина 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження №14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2022 року у справі № 755/11307/17 (провадження №61-14700св21) зазначено:

«Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).

Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Положеннями статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність».

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (ст. 13 ЦПК України).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1. ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Звертаючись із позовом до суду, банк посилався на те, що 12.01.2022 АТ «Юнекс Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 36.10.0122.1, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 190 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному кредитним договором, зі строком погашення кредиту - не пізніше 12.02.2026 року. Відповідач не виконує свої зобов`язання, не сплачує щомісячні платежі за кредитом та інші платежів. Станом на 01 червня 2022 року загальна заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Юнекс Банк» за кредитним договором №36.10.0122.1 від 12.01.2022 складає 224 599,65 грн, у тому числі: сума заборгованості за кредитом складає 190 000,00 грн; сума заборгованості за процентами складає 34 599,65 грн.

Судом установлено, що кредитні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з укладенням кредитного договір від 12.01.2022, кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника (п. 1.4. кредитного договору), тому на спірні правовідносини розповсюджується ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Як убачається з підписаного сторонами додатку № 1 до кредитного договору від 12.01.2022 № 36.10.0122.1, в ньому містяться графік платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту та реальної річної процентної ставки. Зазначеним графіком встановлено суму щомісячного платежу за кредитом, що включає в себе суму платежу на погашення суми кредиту та процентів за користування ним. Суми платежів розраховані на період кредитування - 49 місяців, дата останнього щомісячного платежу - 12.02.2026.

За матеріалами справи банк не надав надісланої боржнику копії вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості, з доказами її направлення, а тому відсутні докази виконання позивачем вимог ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», якою врегульовано порядок дострокового погашення кредиту.

Враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за споживчим кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд дійшов висновку, що у відповідача не виникло обов`язку дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідачем таку вимогу було отримано.

Недотримання кредитором вимог закону щодо належного повідомлення позичальника шляхом направлення йому вимоги про наявність підстав для зміни термінів виконання зобов`язань за кредитним договором свідчить про відсутність у позичальника обов`язку достроково повернути кошти та унеможливлює задоволення позову в повному обсязі.

Тому, враховуючи, що за встановлених у цій справі обставин реалізації права кредитора на дострокове стягнення заборгованості у судовому порядку має передувати реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування», суд дійшов висновку про передчасність позовних вимог АТ «Юнекс Банк» до ОСОБА_1 щодо стягнення всієї суми заборгованості достроково.

Як убачається з розрахунку заборгованості, станом на 01 червня 2022 року у відповідача існувала прострочена заборгованість на загальну суму 43 575,58 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 8 975,93 грн; простроченої заборгованості по нарахованих відсотках у розмірі 34 599,65 грн. (а.с.30-31, 33)

Будь-яких доказів виконання договірних зобов`язань у повному чи частковому обсязі відповідач ОСОБА_1 не надала, вказаний розрахунок не спростувала.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач умови договору виконувала неналежним чином, не сплачувала визначені графіком щомісячні платежі, у зв`язку із чим за період з січня 2022 року по червень 2022 року утворилась заборгованість на загальну суму 43 575,58 грн, тому зазначена заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Суд відхиляє доводи банку, викладені у позові, про те, що відповідно до умов кредитного договору та Правил банк має право достроково вимагати повернення кредитних коштів у повному обсязі у випадку непогашення в строк більш ніж тридцять кредитних днів наявної простроченої заборгованості за договором (по сплаті частини кредиту, та/або комісії за обслуговування, та/або нарахованих процентів, комісій, штрафів та пені або інших платежів, передбачених договором) і у разі не усунення позичальником порушень протягом 30 календарних днів з моменту відправлення банком повідомлення на адресу позичальника з вимогою усунути порушення, розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду.

Аналіз кредитного договору №36.10.0122.1 від 12.01.2022 свідчить, що у ньому не передбачено право банку достроково вимагати повернення кредитних коштів. Крім того, оскільки кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника (п. 1.4. кредитного договору), то на спірні правовідносини розповсюджується ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Правила (договірні умови) надання споживчих кредитів АТ «Юнекс Банк», що оприлюднені на офіційному сайті банку за електронною адресою www.unexbank.ua, копія яких міститься в матеріалах справи, не є достовірним доказом, оскільки ці правила не підписані позичальником ОСОБА_1 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок, що: «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань».

За викладених обставин, оскільки позивачем не дотримано визначеного законом порядку дострокового стягнення кредитної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову АТ «Юнекс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Юнекс Банк» простроченої суми заборгованості, строк сплати якої настав відповідно до графіку станом на 01 червня 2022 року у загальній сумі 43 575,58 грн, яка складається із: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 8975,93 грн; простроченої заборгованості по нарахованих відсотках у розмірі 34 599,65 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог АТ «Юнекс Банк» слід відмовити.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Отже, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають стягненню судові витрати в розмірі 653,64 грн.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна позиція відображена в п.119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18

В обґрунтування своїх вимог про сплату судових витрат на правову допомогу з боку позивача надані: договір № 04/04/2023-1 про надання правової допомоги від 04.04.2023, додатковий договір № 1 до договір № 04/04/2023-1 про надання правової допомоги від 04.04.2023, довіреність від 18.04.2023 № 69 видану АТ «Юнекс Банк» на ім`я адвоката Руденка К.В., свідоцтво про права на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Руденко К.В., акт № 151 про надання правової допомоги до додаткового договору № 1 та платіжну інструкцію № 264 від 04.05.2023 на суму 1260,00 грн.

Відповідачем не подано заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, які просить стягнути АТ «Юнекс Банк».

Враховуючи вказані вище положення закону, а також той факт, що позовні вимоги були задоволені частково у відсотковому співвідношенні 19,41 % від загальної ціни позову, суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь АТ «Юнекс Банк» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 244,57 грн.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 3, 13, 15, 16, 20, 526, 627, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, статтею 16 Закону України «Про споживче кредитування», статтями 2-5, 8, 10-13, 76-82, 89, 141, 209, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позов Акціонерного товариства «Юнекс Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Васильківська, буд. 14) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Юнекс Банк» прострочену заборгованість за кредитним договором від 12.01.2022 № 36.10.0122.1 в розмірі 43 575,58 грн, яка складається із: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 8 975,93 грн; простроченої заборгованості по нарахованих відсотках у розмірі 34 599,65 грн, судовий збір у розмірі 653,64 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 244,57 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: