КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6297/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024року м. Київ

Справа № 759/16940/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Ключника А. С.,

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У листопаді 2022 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі - ПрАТ «СК «АРКС») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивовано тим, що 25.11.2020 року між ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 1503а0к2. Предметом цього договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Lexus RX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Відповідно до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

20.05.2021 року відповідач, керуючи мінінавантажувачем «Bobcat S250», допустив зіткнення з автомобілем «Lexus RX 300», реєстраційний НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Внаслідок вказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Печерського районного суду м. Києва відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страхові акти ARX 2796548 від 11.06.2021 року та ARX 2808743 від 29.06.2021 року.

На підставі зазначених страхових актів позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 106 775,09 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання ДТП не була застрахованою. Отже, до позивача перейшло право вимоги до відповідача як до особи відповідальної за нанесену шкоду внаслідок ДТП.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 106 775,09 грн шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року позов ПрАТ «СК «АРКС» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АРКС» 106 775,09 грн шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, та судовий збір у розмірі 2481 грн, а всього на загальну суму 109 256,09 грн.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що, проходячи військову службу з 28.04.2022 року та лікування і реабілітацію після отриманих поранень, він у зв`язку з відсутністю можливості користуватися засобами мобільного зв`язку та інтернету не знав, що ПрАТ «СК «АРКС» подала до суду позов. У матеріалах справи є довідка з поштового відділення Київ-128 від 24.04.2023 року про неотримання та повернення поштового відправлення з рішенням суду по справі № 759/16940/22, з додатками, яке було надіслано ОСОБА_1 за місцем його проживання: АДРЕСА_1 , у зв`язку із закінченням терміну зберігання до відправника.

Не володіючи інформацією про те, що існує ухвала про відкриття провадження у справі від 01.12.2022 року та рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.03.2023 року, ОСОБА_1 був позбавлений можливості знайомитися з матеріалами справи, давати відзив, пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, що суперечить нормам ст. ст. 43, 80-83, 178 ЦПК України.

Власником мінінавантажувача «Bobcat S250», державний номерний знак НОМЕР_3 , є ОСОБА_4 . Між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 була усна домовленість на виконання разової роботи. ОСОБА_4 завірив ОСОБА_5 у наявності всіх необхідних документів (технічний паспорт, страховка). Не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір.

Експертне автотоварознавче дослідження щодо визначення вартості матеріальних збитків виконане не судовим експертом, а тому не може бути використане як доказ, оскільки виконано з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

За схемою місця ДТП автомобіль «Lexus RX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , було припарковано на тротуарі по вул. Круглоуніверситетська біля будинку № 10 в місті Києві. Відстань запаркованого автомобіля від бордюру - 0,6 м, від автомобіля до зеленої зони - 1,2 м, чим порушені водієм підпункти б, в пункту 15.10 глави 15 Правил дорожнього руху. Крім того, по всій вулиці Круглоуніверситетська розташовані дорожні знаки «Зупинку заборонено». Із цього вбачається, що водій автомобіля «Lexus RX 300» знав або повинен був знати, але не вжив усіх від нього залежних заходів щодо запобігання настання страхового випадку.

Представник ПрАТ «СК «АРКС»- Бутенко М.О. подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивовано тим, що правовідносини, про які описує представник апелянта в апеляційній скарзі (власником мінінавантажувача «Bobcat S250», державний номерний знак НОМЕР_3 , є ОСОБА_4 . Між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 була усна домовленість на виконання разової роботи), не є трудовими правовідносинами, а тому положення ч. 1 ст. 1172 ЦК України не покладають на власника транспортного засобу обов`язку відшкодувати нанесену шкоду ОСОБА_5 .

Оцінка шкоди та розрахунок вартості матеріального збитку, заподіяної транспортному засобу «Lexus RX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, була проведена відповідно до чинних нормативно правових актів.

Щодо зазначення представником апелянта про нібито порушення водієм транспортного засобу «Lexus RX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , правил дорожнього руху, що призвело до ДТП, то ОСОБА_5 визнав свою вину у настанні ДТП, щодо ОСОБА_6 протокол про адміністративне правопорушення не складався, ступінь вини не встановлювався.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України ( в редакції на час призначення справи до розгляду апеляційний судом), апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до винної особи за завдану шкоду у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди, в порядку суброгації.

З висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , серед іншого, посилаються на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що справу розглянуто судом за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про існування відкритого позовного провадження у справі.

Проте зазначені доводи не можуть бути прийняті до уваги як обов`язкова підстава для скасування оскаржуваного рішення, оскільки порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18.04.2022 року у справі № 522/18010/18 «обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Разом з тим, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року про відкриття провадження у справі постановлено розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Тобто суд розглянув дану справу у спрощеному позовному провадженні, без призначення судового засідання та без виклику сторін в судове засідання.

Як вбачається з постанови Печерського районного суду м. Києва від 04 серпня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення № 757/30565/21, місце проживання ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_2 . У судовому засіданні у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був присутній та свою вину у вчиненні правопорушення визнав. ( а.с. 13).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копія ухвали про відкриття провадження у справі, направлена ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , повернута за закінченням строку зберігання (а. с. 41, 42).

Отже, в матеріалах справи відсутні дані про вручення ухвали про відкриття провадження у справі відповідачу або його представнику з повідомленням про розгляд цивільної справи.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив рішення за відсутності відомостей про належне повідомлення відповідача ОСОБА_5 про розгляд даної справи судом.

Однак, за змістом п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення є саме неповідомлення учасника справи про дату, час та місце засідання суду у разі, якщо таке повідомлення є обов`язковим.

Враховуючи, що учасники даної справи не викликались судом для розгляду справи, оскільки судове засідання у справі не призначалось, справа розглянута судом без виклику сторін, то обов`язкова підстава для скасування оскаржуваного рішення, яка визначена п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, відсутня.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25.11.2020 року між ПрАТ «СК «АРКС» та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 1503а0к2.

Предметом зазначеного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Lexus RX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Відповідно до умов вказаного договору страхування ПрАТ «СК «АРКС» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування (а. с. 7-12).

20 травня 2021 року ОСОБА_5 , керуючи міні-навантажувачем «Bobcat S250», реєстраційний номер НОМЕР_3 , допустив зіткнення з автомобілем «Lexus RX 300», реєстраційний НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 04 серпня 2021 року у справі № 757/30565/21-п ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а. с. 13).

Вказаною постановою суду встановлено, що 20 травня 2021 об 11 год. 52 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, а саме міні-навантажувачем Bobcat S250, державний номерний знак НОМЕР_4 в м. Києві, по вул. Круглоуніверситетська, 7, після зупинки залишив вказаний транспортний засіб, не вживши усіх заходів безпеки, щоб не допустити його самовільного руху, внаслідок чого Bobcat здійснив самовільний рух і здійснив зіткнення з автомобілем Lexus RX300, державний номерний знак НОМЕР_5 (водій ОСОБА_6 ), в результаті обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 15.12 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

21 травня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «АРКС» із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку (а. с. 5).

21.05.2021 року представником ПрАТ «СК «АРКС» - Морейко М.О. було складено акт огляду транспортного засобу (а. с. 16-21).

На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страхові акти ARX 2796548 від 11.06.2021 року та ARX 2808743 від 29.06.2021 року (а. с. 22, 25).

Відповідно до зазначених страхових актів ПрАТ «СК «АРКС» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 106 775 грн. 09 коп. (а. с. 30, 31).

Цивільно-правова відповідальність на момент настання ДТП відповідача не була застрахованою.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 979 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

На час дії договору страхування, укладеного між сторонами у справі, діяв Закон України «Про страхування» від 07.03.1996 року, який втратив чинність на підставі Закону України № 1909-ІХ від 18.11.2021 року з 01.01.2024 року. Однак, в силу положень ст. 5 ЦК України, саме вказаний Закон підлягає до застосування при вирішенні спірних правовідносин судом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника.

Положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц у пп. 41-44 зазначила: «Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні».

Верховний Суд України у постанові від 25.12.2013 року у справі № 6-112цс13 сформулював висновок, що у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України).

Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача.

Враховуючи, що ПрАТ «СК «АРКС» на підставі укладеного з ОСОБА_3 договором добровільного страхування наземного транспорту від 25.11.2020 року № 1503а0к2 здійснило виплату страхового відшкодування на користь останнього як потерпілої в ДТП особи у розмірі 106 775,09 грн, то до ПрАТ «СК «АРКС» перейшло право вимоги до винної в ДТП особи - ОСОБА_5 у межах виплаченої страхової виплати.

Також судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність винної особи ОСОБА_5 на момент вчинення ДТП не була застрахована.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги ПрАТ «СК «АРКС» до ОСОБА_5 про стягнення 106 775,09 грн шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що експертне автотоварознавче дослідження щодо визначення вартості матеріальних збитків виконане не судовим експертом, а тому не може бути використане як доказ, оскільки виконано з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, є необґрунтованими з огляду на таке.

У матеріалах справи містяться рахунок-фактура від 07.06.2021 року № СМУ00018292, згідно з яким вартість обладнання, деталей, запасних частин та матеріалів використаних в ході ремонту автомобіля «Lexus RX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , складає 102 673,75 грн та рахунок № НОМЕР_6 , згідно з яким вартість робіт з ремонту автомобіля «Lexus RX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , складає 4101,34 грн (а. с. 22, 23).

На підставі вказаних документів позивачем складено страхові акти ARX 2796548 від 11.06.2021 року та ARX 2808743 від 29.06.2021 року (а. с. 22, 25).

Заперечуючи проти визначеної страховиком суми матеріального збитку, відповідач не надав доказів іншого розміру завданої шкоди, а також, звертаючись із апеляційною скаргою, не скористався в суді апеляційної інстанції своїм правом заявляти клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи у справі.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що власником мінінавантажувача «Bobcat S250», державний номерний знак НОМЕР_3 , є ОСОБА_4 , з яким у ОСОБА_5 була усна домовленість на виконання разової роботи, а тому в силу приписів ст. 1172 ЦК України відповідач не несе відповідальність за заподіяну шкоду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою-роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Таким чином, описані відповідачем обставини, а саме: вчинення ДТП під час виконання обов`язків за усним цивільно-правовим договором, не охоплюється диспозицією норми ст. 1172 ЦК України, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач не несе відповідальності перед страховиком потерпілої в ДТП особи за заподіяні збитки.

Крім того, за змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У порушення наведених процесуальних норм відповідач до апеляційної скарги не надав жодних доказів на підтвердження існування між ним та ОСОБА_4 договірних відносин на момент вчинення ДТП.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 порушив підп. б, в п. 15.10 глави 15 Правил дорожнього руху та не вжив усіх від нього залежних заходів щодо запобігання настання страхового випадку, є безпідставними, оскільки постановою Печерського районного суду м. Києва від 04 серпня 2021 року у справі № 757/30565/21-п ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогост. 124 КУпАП.

Вказане судове рішення набуло законної сили 17.08.2021 року, а тому обставини, встановлені судом у справі № 757/30565/21-п, в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України є преюдиційними для суду під розгляду цієї справи.

Таким чином, неповідомлення відповідача судом першої інстанції про відкриття провадження у справі та її розгляд у письмовому провадженні може бути визнано поважною причиною неподання відповідачем до суду відповідних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні, проте відповідачем ОСОБА_1 до апеляційної скарги не було надано жодних доказів, які б спростовували вищевказані висновки суду про наявність підстав для стягнення відшкодування з відповідача на користь позивача.

Відповідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду ухвалене з дотриманням норм процесуального права, правильним застосуванням норм матеріального права, є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.