УХВАЛА

24 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 935/2232/19

провадження № 61-16907во24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув заяву ОСОБА_1 про перегляд

за виключними обставинами ухвали Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року, постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року та ухвали Верховного Суду

від 21 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади м. Коростишева Житомирської області в особі Коростишівської міської ради про визнання права власності на майно

в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом,

в якому просила визнати за нею право власності на майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою:

АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її зять

ОСОБА_3 . Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року задоволено її позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 з її дочкою ОСОБА_4 з 1990 року до дати її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на нерухоме майно: житловий будинок, сарай, самовільну побудову (гараж) та земельну ділянку, які розташовані

за адресою: АДРЕСА_1 .

23 березня 2018 року вона звернулася із заявою про прийняття спадщини

до приватного нотаріуса Коростишівського районного нотаріального округу Житомирської області Чевкоти О. А., однак постановою № 79/02-31 від 27 березня 2018 року нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину з причин відсутності документів, що посвідчують право власності спадкодавця

ОСОБА_3 на спадкове майно.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 30 січня 2019 року у справі № 280/1717/18 за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади міста Коростишева Житомирської області в особі Коростишівської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини визначено ОСОБА_2 додатковий строк для подачі заяви

про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 доньки

ОСОБА_4 , терміном в один місяць після набрання рішенням суду законної сили.

28 березня 2019 року у Коростишівській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 59/2019 та визнано її спадкоємцем першої черги після смерті дочки.

Під час повторного звернення із заявою про видачу свідоцтва про право

на спадщину постановою № 02-31/1359 від 12 вересня 2019 року нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що спадкове майно (житловий будинок) належать померлому ОСОБА_3 на підставі договору дарування, хоча інших спадкоємців, які б прийняли спадщину не має.

Вважала, що оскільки інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , немає, успадкування є безспірним.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено справу

до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані

за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року

та постанову Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року у справі

за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади м. Коростишева Житомирської області в особі Коростишівської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2023 року відмовлено у прийнятті заяви

та доповнень до заяви ОСОБА_1 як правонаступника ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими та виключними обставинами ухвали Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади м. Коростишева Житомирської області в особі Коростишівської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування (касаційне провадження

№ 61-4376ск23).

29 листопада 2023 року правонаступник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, подав до Верховного Суду заяву про перегляд

за виключними обставинами ухвали Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року, у якій просив скасувати ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року за виключними обставинами і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2024 року заяву ОСОБА_1

про перегляд за виключними обставинами ухвали Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року визнано неподаною

та повернуто заявнику (провадження № 61-18205во23).

11 квітня 2024 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Верховного Суду

із заявою про перегляд за виключними обставинами ухвали Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року

та постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1

про перегляд за виключними обставинами ухвали Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року повернуто заявникові (провадження № 61-5374во24).

У травні 2024 року ОСОБА_1 втретє звернувся до Верховного Суду

із заявою про перегляд за виключними обставинами ухвали Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року

та постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2024 року заяву ОСОБА_1

про перегляд за виключними обставинами ухвали Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року у цій справі повернуто заявникові (провадження № 61-6831во24).

У червні 2024 року до Верховного Суду вчетверте надійшла заява

ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами ухвали Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня

2020 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року у справі № 935/2232/19.

Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2024 року заяву ОСОБА_1

про перегляд рішень у справі за виключними обставинами повернуто заявникові (провадження № 61-8573во24).

У липні 2024 року ОСОБА_1 вп`яте звернувся до Верховного Суду

із заявою про перегляд за виключними обставинами ухвали Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року

та постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року у вказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 10 липня 2024 року заяву ОСОБА_1

про перегляд за виключними обставинами ухвали Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року у цій справі повернуто заявникові. Дії заявника визнано зловживанням процесуальними правами (провадження№ 61-9657во24).

У серпні 2024 року ОСОБА_1 вшосте звернувся до Верховного Суду

із заявою про перегляд за виключними обставинами ухвали Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року

та постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 15 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1

про перегляд за виключними обставинами ухвали Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року у цій справі повернуто заявникові. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету України штраф у розмірі 908,40 грн (провадження № 61-11513во24).

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 всьоме звернувся до Верховного Суду

із заявою про перегляд ухвали Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року та ухвали Житомирського апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року за виключними обставинами, передбаченими

пунктом 3 частини третьої статті 423 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 21 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1

про перегляд за виключними обставинами ухвали Коростишівського районного суду Житомирської областівід 15 січня 2020 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року, постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року та ухвали Житомирського апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади м. Коростишева Житомирської області в особі Коростишівської міської ради про визнання права власності

на майно в порядку спадкування залишено без розгляду та повернуто заявникові.

Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід державного бюджету України штраф

у розмірі 3 028,00 грн (провадження № 61-15349во24).

18 грудня 2024 року до Верховного Суду у восьме надійшла заява

ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами ухвали Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року, постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року

та ухвали Верховного Суду від 21 листопада 2024 року.

Вивчивши заяву та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку

про її повернення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу

та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі

для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню,

і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Так, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню,

неє чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (частина друга статті 44 ЦПК України).

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

Враховуючи те, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до Верховного Суду із аналогічними заявами про перегляд за виключними обставинами ухвали Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня

2020 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року, судом касаційної інстанції вже постановлялися ухвали про повернення таких заяв, а ухвалами Верховного Суду від 10 липня 2024 року, 15 серпня 2024 року

та від 21 листопада 2024 року визнано дії заявника щодо неодноразових звернень до суду касаційної інстанції із заявами про перегляд за виключними обставинами указаних судових рішень зловживанням процесуальними правами, проте ОСОБА_1 у черговий раз звернувся із аналогічною заявою, Верховний Суд дійшов висновку, що такі дії свідчать про зловживання заявником процесуальними правами, що в силу вимог частини третьої статті 44 ЦПК України є підставою для повернення заяви без розгляду.

Частиною четвертою статті 44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом

у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб

до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства (частина перша статті 143 ЦПК України).

Статтею 144 ЦПК України визначено, що заходами процесуального примусу

є: попередження, видалення із залу судового засідання, тимчасове вилучення доказів для дослідження судом, привід, штраф.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 148 ЦПК України у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини другої статті 148 ЦПК України у випадку повторного

чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного

чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного

чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлений прожитковий мінімум для працездатних осіб, який з 01 січня становить 3 028,00 грн.

Враховуючи те, що в ухвалі Верховного Суду від 15 серпня 2024 року Верховний Суд роз`яснював ОСОБА_1 положення статті 44 ЦПК України, роз`яснював наслідки повторного звернення до суду із заявою аналогічного змісту, проте заявник вчергове звернувся до суду з аналогічною заявою про перегляд

за виключними обставинами, зокрема, ухвали Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року, без чіткого зазначення підстав такого перегляду, Верховний Суд дійшов висновку, що до ОСОБА_1 підлягають застосуванню заходи процесуального примусу у вигляді накладення штрафу

у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає

3 028,00 грн.

Відповідно до частини п`ятої статті 148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу

є виконавчим документом. Стягувачем за таким виконавчим документом

є Державна судова адміністрація України.

Керуючись статтями 44, 148 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами ухвали Коростишівського районного суду Житомирської області

від 15 січня 2020 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року, постанови Житомирського апеляційного суду

від 04 серпня 2020 року та ухвали Верховного Суду від 21 листопада 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади

м. Коростишева Житомирської області в особі Коростишівської міської ради

про визнання права власності на майно в порядку спадкування залишити

без розгляду та повернути заявникові.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

в дохід державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України, 01021, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ) штраф у розмірі 3 028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень нуль копійок).

Ухвала є виконавчим документом та може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців з дня її прийняття.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська