Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 711/2661/24
Провадження №2/711/1214/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

11 грудня 2024 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Буйновській А.П.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача

адвоката Карпова С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Лук`янова Тетяна Іванівна про визнання договору дарування частки у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами недійсним, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Лук`янова Т.І. про визнання договору дарування частки у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами недійсним. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.10.2019 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого він передав ОСОБА_2 у борг грошові кошти в сумі 8000 доларів США із остаточним поверненням суми боргу до 15.10.2019.

У визначений договором строк відповідач кошти не повернув, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.03.2023 у справі №711/3994/22 позов ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за розпискою від 03.10.2019 у розмірі 8000 доларів США та 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 666,74 долари США, а всього 8666,74 доларів США. Крім того, з відповідача на користь позивача стягнуто 6196,20 грн. витрат на правничу допомогу та 9365,60 сплаченого судового збору. Рішення суду набрало законної сили 03.04.2023.

На виконання вказаного судового рішення 11.04.2023 було виписано два виконавчі листи. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмагою Є.А. від 06.11.2023 відкрито виконавче провадження № 73247711 про примусове виконання виконавчого листа №711/3994/22, виданого 11.04.2023 Придніпровським районним судом м.Черкаси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за розпискою від 03.10.2019 у розмірі 8000 доларів США та 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 666,74 долари США, а всього 8666,74 доларів США.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмагою Є.А. від 06.11.2023 відкрито виконавче провадження № 73247921 про примусове виконання виконавчого листа №711/3994/22, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси 11.04.2023 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6196,20 грн. витрат на правничу допомогу та 9365,60 сплаченого судового збору.

В ході примусового виконання рішення суду, як вказує позивач, йому стало відомо, що 05.05.2023 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Лук`яновою Т.І. було посвідчено договір дарування частки у праві власності на житловий будинок, за умовами якого ОСОБА_2 безоплатно передав у власність ОСОБА_3 1/4 частку у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Вказаний договір зареєстровано в реєстрі за №718.

Крім того, зазначено, що позивач поніс судові витрати: сплачений судовий збір при подачі позову у розмірі 1211грн. 20коп. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000грн. 00коп. При цьому, в подальшому очікує понесення витрат на правничу допомогу адвоката визначити у розмірі до 10000грн. 00коп.

На підставі вищевказаного договору дарування, 05.05.2023 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Лук`яновою Т.І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 67482217, на підставі якого за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на набуту за договором дарування частку у нерухомому майні, номер відомостей про речове право 50170051.

Позивач вважає, що вказаний договір вчинений відповідачем без дійсних намірів створення правових наслідків, а з метою уникнення можливості звернення стягнення на зазначене нерухоме майно для погашення наявної за рішенням суду суми боргу, стягнутого з ОСОБА_2 . Відповідач ОСОБА_2 , усвідомлюючи наслідки невиконання рішення суду про стягнення боргу за договором позики, свідомо відчужив на користь відповідача ОСОБА_3 частку у праві власності на житловий будинок, оскільки таке відчуження відбулось одразу після ухвалення рішення суду та набрання ним законної сили. Крім того, частка у праві власності була відчужена безоплатно та на користь його дочки - відповідача ОСОБА_3 .

Таким чином, посилаючись на ст.ст. 3, 13, 204, 215, 234, 228 ЦК України, позивач просить суд, - визнати недійсним договір дарування частки у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 05.05.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Лук`яновою Т.І. та зареєстрований в реєстрі № 718; стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати.

Ухвалою суду від 01.05.2024 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 17.07.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Відповідачами відзив на позов подано не було.

В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали викладені у позові обставини та просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначили, що на даний час заборгованість відповідачем не погашена і рішення суду є чинним, але не виконаним. Крім того, зазначили, що позивачем понесені судові витрати: судовий збір за подачу позову та витрати на правничу допомогу адвоката, але заява та докази будуть надані, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Не заперечували проти заочного розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, будучи належним чином неодноразово повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомили. Відзив на позов не подали.

В судове засідання третя особа не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Надана заява про розгляд справи за її відсутності, при вирішенні спору, покладається на розсуд суду. Письмові пояснення по суті позову не подані.

Суд ухвалив про заочний розгляд справи, відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що 03.10.2019 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого він передав ОСОБА_2 у борг грошові кошти в сумі 8000 доларів США із остаточним поверненням суми боргу у строк до 15.10.2019.

У визначений договором строк відповідач кошти не повернув, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.03.2023 у справі №711/3994/22 позов ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за розпискою від 03.10.2019 у розмірі 8000 доларів США та 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 666,74 долари США, а всього 8666,74 доларів США. Крім того, з відповідача на користь позивача стягнуто 6196,20 грн. витрат на правничу допомогу та 9365,60 сплаченого судового збору. Рішення суду набрало законної сили 03.04.2023.

На виконання вказаного судового рішення 11.04.2023 було виписано два виконавчі листи. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмагою Є.А. від 06.11.2023 відкрито виконавче провадження № 73247711 про примусове виконання виконавчого листа №711/3994/22, виданого 11.04.2023 Придніпровським районним судом м.Черкаси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за розпискою від 03.10.2019 у розмірі 8000 доларів США та 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 666,74 долари США, а всього 8666,74 доларів США.

Крім того, постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмагою Є.А. від 06.11.2023 відкрито виконавче провадження № 73247921 про примусове виконання виконавчого листа №711/3994/22, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси 11.04.2023 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6196,20 грн. витрат на правничу допомогу та 9365,60 сплаченого судового збору.

Також встановлено, що 05.05.2023 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Лук`яновою Т.І. було посвідчено договір дарування частки у праві власності на житловий будинок, за умовами якого ОСОБА_2 безоплатно передав у власність ОСОБА_3 1/4 частку у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Вказаний договір зареєстровано в реєстрі за №718.

На підставі вищевказаного договору дарування, 05.05.2023 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Лук`яновою Т.І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 67482217, на підставі якого за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на набуту за договором дарування частку у нерухомому майні, номер відомостей про речове право 50170051.

Вказані обставини підтверджуються даними відповіді №960961 від 11.12.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На час розгляду справи власники нерухомого майна не змінилися.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України)

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 28.04.2021 № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду від 16.06.2021 у справі №747/306/19).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 759/24061/19).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі).

У ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду від 08.02.2023 у справі №359/12165/14-ц).

Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб.

Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №523/17429/20).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №369/11268/16-ц зроблено висновок, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Тобто, Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 24.07.2019 в справі № 405/1820/17 вказано, що цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 523/17429/20).

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір.

До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору зокрема, відноситься: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа).

Таким чином, за результатами розгляду справи та дослідженими доказами, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення, оскільки спірний правочин - договір дарування частки у праві власності на житловий будинок, відповідач ОСОБА_2 уклав на користь ОСОБА_3 саме після набрання рішенням суду від 03.03.2023, про стягнення з ОСОБА_2 боргу, - законної сили, про що він був обізнаний, враховуючи, що це судове рішення було звернуто до примусового виконання. А тому суд погоджується із доводами позивача про те, що наявні підстави вважати, що договір дарування 05.05.2023 укладено з метою уникнення можливості задоволення грошових вимог ОСОБА_1 на виконання судового рішення від 03.03.2023, за рахунок майна, яке належало ОСОБА_2 , і відчужується за спірним правочином. При цьому, відповідачі не скористалися правом щодо подання до суду відзиву на позов, як і не надали жодних належних, допустимих та переконливих доказів на спростування доводів позивача.

При подачі до суду позову, позивачем ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 1211грн. 20коп., що підтверджується квитанцією від 01.04.2024, а тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід із кожного з відповідачів стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі по 605грн. 60коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 268, 280 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування 1/4 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та посвідчений 05.05.2023 Приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Лук`яновою Т.І., за реєстраційним номером 718.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 605грн. 60коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 605грн. 60коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 20.12.2024.

Головуючий суддя С. М. Позарецька