Справа 688/4942/23
№ 2/688/189/24
Рішення

Іменем України

02 лютого 2024 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Березюк Н.П.,

секретаря судового засідання Кулеші Л.М.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі судових засідань в місті Шепетівці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності,

встановив:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

04 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності.

В обґрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_4 , яка на день смерті проживала в АДРЕСА_1 , яке відноситься до колгоспного двору, головою якого була померла, разом з нею проживала позивачка та її чоловік ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Станом на 01 квітня 1991 року , тобто на час припинення існування колгоспного двору, членами колгоспного двору окрім ОСОБА_4 також були ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_5 та їх діти ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їх частки у власності колгоспного двору були рівними.

Після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відкрилась спадщина на їх частки у будинковолодінні АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_1 звернулась до Першої шепетівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказане спадкове майно, однак отримала письмову відмову, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності на зазначений будинок спадкодавців та позивачу рекомендовано звернутися до суду для захисту свої спадкових прав.

Інші спадкоємці до нотаріуса не звертались та заяв про прийняття спадщини не подавали.

Співвласниками іншої частини будинковолодіння є діти позивачки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , після її смерті спадкова справа не заводилась.

Просить суд визнати за нею право власності на 3/6 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку (у технічному паспорті, позначений літерою А-І) з прибудовою (у технічному паспорті, позначена літерою а), верандою (у технічному паспорті, позначена літерою а1), прибудовою (у технічному паспорті, позначена літерою а2), загальною площею 93,2 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м., сараю з літньою кухнею (у технічному паспорті позначені літерою Б), загальною площею 51.5 кв.м, вартістю 39125 грн. в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4 та чоловіка ОСОБА_5

16 січня 2024 року позивач подала заяву про зміну предмета позову, просила визнати за нею право власності на 3/6 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку (у технічному паспорті, позначений літерою А-І) з прибудовою (у технічному паспорті, позначена літерою а), верандою (у технічному паспорті, позначена літерою а1), прибудовою (у технічному паспорті, позначена літерою а2), загальною площею 93,2 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м., сараю з літньою кухнею (у технічному паспорті позначені літерою Б), загальною площею 51.5 кв.м, вартістю 39125 грн, з яких 2/6 частини у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4 та чоловіка ОСОБА_5 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Позиція відповідачів.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у підготовче засідання не з`явилися, подали до суду заяви, в якій просили розгляд справи провести без їх участі, позов визнали, не заперечили проти винесення рішення за результатами підготовчого засідання.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

07 грудня 2023 року суд відкрив провадження в справі та призначив підготовче засідання на 11 січня 2024 року, витребував матеріали спадкової справи, яка надійшла на адресу суду 19 грудня 2023 року

11 січня 2024 року підготовче засідання відкладено на 02 лютого 2024 року через неявку сторін. 16 січня 2024 року до суду надійшла заява позивача про зміну предмету позову.

Виклад встановлених судом обставин, зміст спірних правовідносин та докази на їх підтвердження.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю позивачки ОСОБА_1 . На день смерті ОСОБА_4 , спільно з нею проживали та буцли зареєстровані у будинковолодінні по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Шепетівської районної Ради народних депутатів 15 вересня 1989 року, зареєстрованого Шепетівським бюро технічної інвентаризації 15 вересня 1989 року за реєстровим №145, будинковолодіння по АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_4 .

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок та довідки про вартість майна (висновку оцінювача) слідує, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 складається з житлового будинку (у технічному паспорті, позначений літерою А-І) з прибудовою (у технічному паспорті, позначена літерою а), верандою (у технічному паспорті, позначена літерою а1), прибудовою (у технічному паспорті, позначена літерою а2), загальною площею 93,2 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м., сараю з літньою кухнею (у технічному паспорті позначені літерою Б), загальною площею 51.5 кв.м, вартістю 78250 грн.

Станом на 01 квітня 1991 року, тобто на час припинення існування колгоспного двору, членами колгоспного двору, розташованого по АДРЕСА_1 були: матір позивачки ОСОБА_4 , яка була головою двору, позивачка ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_5 та їх діти ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їх частки у власності колгоспного двору були рівними.

ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , після її смерті спадкова справа не заводилась.

Після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відкрилась спадщина на їх частки у будинковолодінні АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_1 звернулась до Першої шепетівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті матері.

06 березня 2023 року державним нотаріусом Першої шепетівської державної нотаріальної контори Камфорович О.А., видано ОСОБА_1 два свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 на дві земельні ділянки на території Корчицької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області.

Однак ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу, позивачу рекомендовано звернутися до суду для захисту свої спадкових прав.

Так в свідоцтві про право особистої власності зазначено, що він є колгоспним двором, головою якого була ОСОБА_4 а відповідно до довідки Михайлюцької сільської ради станом на 01 квітня 1991 року у будинку були зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 .

Після смерті ОСОБА_5 спадкова справа не заводилась. Станом на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ним була зареєстрована та проживала його дружина позивачка ОСОБА_1 , а тому вона вважається такою, що прийняла спадщину.

Інші спадкоємці до нотаріуса не звертались та заяв про прийняття спадщини не подавали.

Станом на час розгляду справи судом співвласниками іншої частини будинковолодіння є діти позивачки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: копіями свідоцтв про народження, про укладення шлюбу, про смерть, копією спадкової справи до майна померлої ОСОБА_4 , іншими матеріалами справи.

Застосовані норми права

При розгляді справ про спадкування необхідно встановити: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

За змістом статті 525, частини другої статті 548 ЦК Української РСР 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття дня смерті спадкодавця.

Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.

Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями 120-127 ЦК Української РСР 1963 року.

Зокрема, згідно з частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а частина друга статті 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Закон Української РСР «Про власність», який набув чинності 15 квітня 1991 року, не містив поняття «колгоспний двір» і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї.

Так, відповідно до статті 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

6 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563 щодо спадкування майна колгоспного двору.

При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, судам належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

При вирішенні питання щодо спадкування майна колишнього колгоспного двору судами належить виходити з того, що Закон Української РСР «Про власність» не містив положень, які виключали майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, зі складу спадщини.

У пункті 4 Постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII від 26 березня 1991 року «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» вказано, що правила, які містяться в Законі Української РСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність в СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР «Про власність в СРСР», тобто з 1 липня 1990 року.

Таким чином, з 1 липня 1990 року при спадкуванні частки майна колишнього колгоспного двору застосовувалися загальні правила щодо спадкування.

Такий правовий висновок відображено у постанові Верховного суду від 17.06.2020 року у справі №156/482/17 провадження 61-25814св18.

За змістом ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не було заявлено про відмову від неї або подано заяву про прийняття спадщини. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, аналіз норм права, що регламентують порядок оформлення права на спадщину, що відкрилась після 1 січня 2004 року передбачає звернення спадкоємця як за законом так і за заповітом до нотаріуса і видачі ним відповідного свідоцтва.

Відповідно до абз. 2-3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Мотиви та висновки суду

З`ясувавши думки учасників справи, викладені у письмових заявах, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що будинковолодіння, яке входить до складу спадкового майна, побудоване на законних підставах і не є самочинним будівництвом, ОСОБА_1 є власником 1/6 частини будинковолодіння, як член колгоспного двору, та спадкоємцем майна померлих матері ОСОБА_4 та чоловіка ОСОБА_5 , прийняла спадщину після їх смерті, оскільки проживала з ними та була зареєстрована за однією адресою по АДРЕСА_1 .

В порядку та строк встановлені законом звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. У видачі свідоцтва про право на спадщину на частку у будинковолодінні позивачу відмовлено, з підстав відсутності належного правовстановлюючого документу на спадкове майно, тобто порушено її цивільне право на отримання спадщини, яке відповідно до ст. 16 ЦК України підлягає судовому захисту шляхом визнання права власності на спадкове майно.

Суд зауважує, що право позивача на спадкування частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яка належала на день смерті її чоловікові ОСОБА_5 також підлягає судовому захисту, не зважаючи на те, що спадкова справа до майна померлого ОСОБА_5 не заводилася, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, що посвідчує право ОСОБА_5 на частку у будинковолодінні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З урахуванням також того, що вищевказаний житловий будинок згідно записів у погосподарських книгах належить до суспільної групи - колгоспний двір, позивачка є членом колгоспного двору, спірний будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен з яких має рівну частку у цьому будинку, суд дійшов висновку позов задовольнити та визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/6 частини спірного будинковолодіння.з яких 1/6 частина їй належить як члену колгоспного двору, а 2/6 частини у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4 та чоловіка ОСОБА_5 .

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки судовий спір виник з причин, не пов`язаних з діями відповідачів, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 120, 123, 524, 525, 548 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 328, 392, 1216-1223, 1261,1268-1270,1296 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-82, 200, 206, 258-259, 263-266, 273 ЦПК України, суд -

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/6 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку (у технічному паспорті, позначений літерою А-І), з прибудовою (у технічному паспорті, позначена літерою а), верандою (у технічному паспорті, позначена літерою а1), прибудовою (у технічному паспорті, позначена літерою а2), загальною площею 93,2 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м., сараю з літньою кухнею (у технічному паспорті позначені літерою Б), загальною площею 51.5 кв.м, загальною вартістю 78250 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного суду Хмельницької області через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , вид.26.11.1999, РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована по АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , вид. 01.12.2006, РНОКПП НОМЕР_4 .

ОСОБА_2 , 1977 року народження, проживає АДРЕСА_1 .

Суддя: Неоніла БЕРЕЗЮК