Номер провадження: 22-ц/813/6975/24
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Сєвєрової Є.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Споживчого товариства «Сузір`я Плюс», в інтересах якого діє адвокат Тимчук Олександр Олександрович, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2024 року, постановлену під головуванням судді Свяченої Ю.Б., про забезпечення позову ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Сузір`я будова» та Споживчого товариства «Сузір`я Плюс» про визнання майнових прав на об`єкт інвестування,

встановив:

29.07.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Споживчого товариства (далі СТ) «Сузір`я будова» та Споживчого товариства (далі СТ) «Сузір`я Плюс» про визнання майнових прав на об`єкт інвестування.

Разом з позовною заявою позивачем до суду була подана заява про забезпечення позову, в якій позивач просив суд заборонити СТ «Сузір`я Будова» та СТ «Сузір`я Плюс» в будь-який спосіб відчужувати (передавати) будь-яким іншим особам майнові права на кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 45,5 кв.м в секції номер 4 на 3 поверсі житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом, який розташований на земельній ділянці, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , згідно Договору асоційованого членства в СТ №4/19 від 27.03.2018 року.

Заява була обґрунтована тим, що позивач вважає, що необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, про що вже свідчать дії відповідачів (лист відповідача-1 про неможливість передати квартиру та укладання відповідачем-2 договору, у відповідності до якого до нього може перейти 100% квартир, частину з яких він зобов`язався передати іншим особам.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.08.2024 року заяву ОСОБА_1 було задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову, шляхом заборони СТ «Сузір`я Будова» СТ «Сузір`я Плюс» в будь-який спосіб відчужувати (передавати) будь-яким іншим особам майнові права на кв. АДРЕСА_1 загальною площею 45,5 кв.м в секції номер 4 на 3 поверсі житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом, який розташований на земельній ділянці (кадастровий номер :44:001:0057), за адресою: АДРЕСА_2 , згідно Договору асоційованого членства в СТ №4/19 від 27.03.2018 року (а.с.15).

В апеляційній скарзі представник СТ «Сузір`я Плюс» - адвокат Тимчук О.О. ставить питання про скасування ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2024 року, в частині накладення заборони СТ «Сузір`я Плюс», та прийняття в цій частині нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.22-24).

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги (а.с.68-71).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, за участю позивача ОСОБА_1 , у відсутність інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (а.с. 80-84).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що заборона відповідачам відчужувати (передавати) спірні майнові права будь-яким іншим особам, є прямо пов`язаними з предметом спору, яким є визнання майнових прав позивача на об`єкт інвестування, а тому є співмірними до позовних вимог, а їх невжиття в даному випадку створює реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Що стосується посилання представника СТ «Сузір`я Плюс» на те, що вказане СТ жодним чином не порушувало прав позивача, з яким у них відсутні будь-які правовідносини, спростовується тим, що 26.01.2024 року між ТОВ «Сузір`я Плюс» та ТОВ «УВГПСИСТЕМА» був укладений договір про спільну діяльність №1-Г/19, предметом якого є будівництво житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_2 , (4 пусковий комплекс), загальною площею квартир: 20470,3 кв.м; вбудовано-прибудованих приміщень: 3288,2 кв.м; підземного паркінгу: 11036,9 кв.м. (п. 1.1. договору) та відповідно до п.5.2.2. якого, СТ «Сузір`я Плюс» при розподілу результатів спільної діяльності отримує у власність 100% площі квартир, 100% площі нежитлових приміщень, 100% площі машиномісць.

Згідно п. 11.4. вказаного вище договору СТ «Сузір`я Плюс» зобов`язалось передати 10924 кв.м квартир у побудованому будинку іншім особам.

Таким чином, СТ «Сузір`я Плюс» фактично оспорює майнове право позивача на отримання у майбутньому у власність об`єкт за Договором №4/19 від 27.03.2018: однокімнатну квартиру, загальною площею 45,4 м2, будівельний номер 19, розташованої на 3 поверсі 4 секції у житловому будинку з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, колегія суддів зазначає, що СТ «Сузір`я Плюс» є відповідачем у справі, а тому вжиті заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, та є тимчасовими мірами, вжитими з метою охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, а також щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Стосовно того, що вжитими заходами забезпечення позову фактично вирішується спір по суті, то ці доводи також є безпідставними, так, як уже було вказано вище, предметом спору є право позивача на об`єкт інвестування за договором № 4/19, яким є квартира АДРЕСА_3 , а вжитими заходами забезпечення позову було здійснена заборона СТ «Сузір`я Будова» СТ «Сузір`я Плюс» в будь-який спосіб відчужувати (передавати) будь-яким іншим особам майнові права на вищевказану квартиру.

При цьому слід зазначити, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Крім викладеного, колегія суддів також наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвала у справі прийнята у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст. 374. ст.ст. 375, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд.

постановив:

Апеляційну скаргу Споживчого товариства «Сузір`я Плюс», в інтересах якого діє адвокат Тимчук Олександр Олександрович, залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2024 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Через відпустку судді Комлевої О.С. та її відкликання, повне судове рішення складено 30.12.2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Є.С. Сєвєрова