УХВАЛА

26 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 522/17246/23

провадження № 61-16708ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду Одеської області від 28 листопада 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою до ГУ ДМС України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України.

Заяву мотивував тим, що він з моменту народження з ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав у смт. Вільшани Дергачівського району Харківської області, про що є відповідний актовий запис № 42 виконавчого комітету Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області.

Вказував, що від народження і до повноліття 1992 року проживав за адресою АДРЕСА_1 , зокрема, і на день здобуття незалежності України не полишав.

Зазначав, що після проголошення незалежності України до набрання чинності Законом України «Про громадянство України» паспорт громадянина України не отримував, оскільки знаходився у складних життєвих обставинах, зокрема, з 1993 року по 2020 року знаходився у місцях позбавлення волі. Після звільнення з місця відбування покарання 30 грудня 2020 року хотів налагодити своє життя, влаштуватися на роботу, однак не має паспорта України. Суворовським районним відділом у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області йому відмовлено у видачі паспорта, оскільки не встановлена належність до громадянства України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 до ГУ ДМС України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Вільшани, Дергачівського району Харківської області, у неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року апеляційну скаргуГУ ДМС України в Одеській області залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду Одеської області від 28 листопада 2023 року залишено без змін.

10 грудня 2024 року ГУ ДМС України в Одеській областізвернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду Одеської області від 28 листопада 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволення заяви ОСОБА_1 .

Підставою касаційного оскарження ГУ ДМС України в Одеській області зазначило пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій застосували норми права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 757/44694/17-ц, від 08 квітня 2020 року у справі № 654/3462/17.

ГУ ДМС України в Одеській області, вважає звернення до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України є передчасним, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що не можуть бути встановленні в судовому порядку факти належності до певної національності, набуття громадянства України, а між сторонами наявний спір про право.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновки щодо питань застосування норм права у подібних правовідносинах, порушених в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Тлумачення статті 315 ЦПК України дає підстави для висновку, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню у судовому порядку не є вичерпним і в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Не виключається встановлення факту постійного проживання на території України. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в справі № 363/214/17-ц (провадження № 61-15154св18).

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, що зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 161/9609/22 (провадження № 61-12995сво22) зазначено, якщо метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України «Про громадянство України», предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року.

У разі коли метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20) зазначено, що при встановленні факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року між сторонами відсутній спір про право.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 24 березня 2021 року у справі № 521/6094/19 (провадження № 61-15297св20).

При розгляді цієї справи суди встановили, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Вільшани, Дергачівського району Харківської області, про що свідчить свідоцтво про народження, видане 12 вересня 2018 року Харківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (актовий запис № 42).

Згідно з актом, складеним 01 серпня 2023 року депутатом Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області Колісник Н. М. у присутності двох сусідів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заявник ОСОБА_1 від дня народження до 1992 року проживав у домоволодінні АДРЕСА_2 . Справжність підпису депутата селищної ради ОСОБА_4 , що склав цей акт, засвідчив голова селищної ради, підпис якого скріплено печаткою.

Відповідно до довідки про звільнення, серія ХАР № 02175, яка видана ОСОБА_1 , його місцем народження заначено смт. Вільшани, Дергачівського району Харківської області, громадянство Україна, заявник відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 1993 року й звільнений за відбуттям строку покарання 30 грудня 2020 року.

Довідкою Суворовського районного відділу у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області від 03 серпня 2021 року підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , дійсно звертався із заявою щодо встановлення його особи для подальшого документування паспортом громадянина України. Проведеною перевіркою встановлено особу заявника, зокрема встановлено, що він перебував у громадянстві СРСР, але не встановлено його належності до громадянства України.

Листом Суворовського відділу ГУ ДМС України в Одеській області від 09 вересня 2021 року № 5116-1815/5116 заявнику повідомлено, що його особу встановлено, але в зв`язку з тим, що не встановлена його належність до громадянства України йому відмовлено у видачі паспорта громадянина України, але він має право набуття громадянства відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України». Рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до вироку Дергачівського районного народного суду Харківської області від 18 березня 1992 року у справі № 1-38 щодо засудженого ОСОБА_1 за частинами другою-третьою статті 140 Кримінального кодексу України, ОСОБА_1 , реалізуючи злочинний умисел, перебував у смт. Вільшани Дергачівського району Харківської області 07 квітня 1991 року, 14 травня 1991 року, 29 вересня 1991 року, 19 жовтня 1991 року. Також у вироку зазначено, що ОСОБА_1 працював у ЗА «Ольшанський».

Таким чином, задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суди обґрунтовано виходили з того, що ОСОБА_1 належними доказами підтвердив факт свого постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 654/3462/17, від 08 квітня 2020 року у справі № 757/44694/17-ц.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Аналіз касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїх постановах, які вказані вище, висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ГУ ДМС України в Одеській області на рішення Приморського районного суду Одеської області від 28 листопада 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року не може вважатись обґрунтованою. Отже у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Слід звернути увагу, що Верховним Судом відмовлено у відкритті касаційного провадження у подібних справах, зокрема, ухвалами від 20 травня 2024 року у справі № 522/11919/19, від 06 травня 2024 року у справі № 175/2004/23, від 17 квітня 2024 року у справі № 947/15689/21, від 30 січня 2024 року у справі № 494/706/22.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду Одеської області від 28 листопада 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович