З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2024 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: Головуючого судді - Власенко М.Д., за участі секретаря судового засідання Машошиної Ю.О., розглянувши за відсутності учасників справи та без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувальних технічних засобів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Кредит-Капітал, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Теличко Віктор Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,-
Ухвалою суду від 02 грудня 2024 року вказану цивільну справу прийнято до свого провадження суддею Власенко М.Д.
Позивач у судове засідання не з`явилась, її представник надав клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, представника до суду повторно не направив, правом надання відзиву не скористався.
Треті особи до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, пояснень щодо позову не надали. Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Теличко В.А. на виконання ухвали суду направив витребувані судом документи.
Суд, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 03 вересня 2018 року між позивачем та ТОВ Мілоан укладено кредитний договір № 706248 за умовами якого позикодавець зобов?язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов?язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором (а.с.41-43).
Сума кредиту становить 5000 грн. Кредит надається строком на 30 днів з 03 вересня 2018 року. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 03 жовтня 2018 року (п.п.1.2-1.4 кредитного договору).
Відповідно до п.1.5 кредитного договору, сукупна вартість кредиту складає 2950 грн. в грошовому виразі та 718 % річних у процентному значенні і включає у себе складові, визначені у п.п.1.5.1-1.5.2 договору.
Комісія за надання кредиту 1150 грн., яка нараховується за ставкою 23 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 1800 грн., які нараховуються за ставкою 1,20 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.п.1.5.1-1.5.2 договору).
Згідно п.1.6 договору, розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено у Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору.
Також, згідно Додатку № 1 до кредитного договору № 706248 від 03 вересня 2018 року, позивачем та ТОВ Мілоан погоджено графік розрахунків, згідно якого сума кредиту 5000 грн., комісія за надання кредиту 1150 грн., проценти 1800 грн., а разом 7950 грн. (а.с.43 зворот).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Теличко Віктора Анатолійовича від 07 червня 2021 року відкрито виконавче провадження № 65697922 з примусового виконання виконавчого напису № 115 від 02 січня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. (а.с.19, 46).
З метою виконання вищевказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Теличко Віктором Анатолійовичем у виконавчому провадженні № 65697922 винесено постанову: про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 08 червня 2021 року, про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 10 серпня 2021 року, про виправлення помилки у процесуальному документі від 10 серпня 2021 року (а.с.21, 48, 50, 52, 57, 59).
Наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 14 січня 2021 року № 35/6, на підставі поданої приватним нотаріусом Баршацьким І.В. письмової заяви про припинення нотаріальної діяльності від 22 грудня 2020 року, припинено нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича з 01 лютого 2021 року. Наказом Міністерства юстиції також анульовано свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю, видане 26 грудня 2011 року за № 8673 на ім`я ОСОБА_2 (а.с.23).
Предметом спірних правовідносин у цій справі є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.
Виходячи з положень ст.87 Закону України Про нотаріат, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.п.1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною.
Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису.
З урахуванням приписів ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.50, 87, 88 Закону України Про нотаріат, захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року.
Для правильного застосування положень ст.87, 88 Закону України Про нотаріат суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Велика Палата Верховного Суду, у Постанові від 16.05.2018 року у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18, не відступила від наведених вище висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 87, 88 Закону України Про нотаріат.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 зробила висновок, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України Про нотаріат суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі».
Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених для нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.2 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Так, за оскаржуваним виконавчим написом позивач є боржником за договором № 706248 від 03 вересня 2018 року, укладеного з ТОВ Мілоан, правонаступником всіх прав та обов`язків за договором відступлення прав вимоги № 20-МЛ від 28 грудня 2018 року є ТОВ ФК Кредит-Капітал.
В той час, ТОВ ФК Кредит-Капітал правом на подання відзиву не скористалися, не надали доказів на підтвердження прав вимоги до позивача, зокрема щодо повідомлення позивача про укладення договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором, не надали документів, що підтверджували безспірність заборгованості боржника та встановлювали прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором, що укладений 03 вересня 2018 року з позивачем.
Суд також враховує, що згідно виконавчого напису стягнення заборгованості проводиться за період з 28 грудня 2018 року по 28 листопада 2020 року, при цьому зі змісту договору № 706248 від 03 вересня 2018 року вбачається, що термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 03 жовтня 2018 року, а отже заборгованість, що стягується за оскаржуваним виконавчим написом виходить за межі строку дії договору та у нотаріуса не було підстав вважати, що заборгованість є безспірною і виконавчий напис було вчинено всупереч вимог п.п.3.1, 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій.
Відповідно до ст.262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.
З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого порушив норми Закону України Про нотаріат та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню, а оскаржуваний виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача ТОВ ФК Кредит-Капітал безпідставно набутих коштів, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (стаття 1213 цього Кодексу).
Аналіз статті 1212 ЦК України цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутністю правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Отже, оцінюючи зміст спірних відносин судом встановлено, що виконавчий напис, на підставі якого з позивача утримувались суми стягнень у вищевказаному розмірі, під час здійснення виконавчих дій, будучи визнаним таким, що не підлягає виконанню, втратив свою силу, що в свою чергу стало підставою для повернення відповідачем - стягувачем безпідставно набутих коштів.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Вивчивши вказані докази, враховуючи, що відповідачем до суду не подавалось відповідного клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу та не доведено неспівмірність таких витрат, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 10 000 грн.
Також, відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.526, 527, 530, 610, 623, 1054 ЦК України, ст.ст.87-89 Закону України Про нотаріат, ст.ст.2, 10, 12, 13, 77-81, 131, 137, 141, 178, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Кредит-Капітал, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Теличко Віктор Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів задовольнити.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, адреса: м. Киїі, вул. Рейтарська/пров. Георгіївський, буд. 6-3, літ. А.
Третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Теличко Віктор Анатолійович, адреса: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пр.-т Слобожанський, буд. 29, офіс 708.
Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Повний текст рішення, складено та підписано без проголошення 30 грудня 2024 року.
Суддя: М.Д. Власенко