УХВАЛА

27 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 344/24050/23

провадження № 61-17078ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу приватного підприємства «Транс Логістик» на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Транс Логістик», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПП «Транс Логістик», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 500 000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 30 травня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПП «Транс Логістик на користь ОСОБА_1 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти вимог позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2024 року стягнуто з ПП «Транс Логістик» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 650 грн.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 травня 2024 року змінено. Збільшено розмір відшкодування моральної шкоди та стягнуто з ПП «Транс Логістик» на користь ОСОБА_1 500 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2024 року змінено та стягнуто з ПП «Транс Логістик» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 250 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

19 грудня 2024 року ПП «Транс Логістик» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження.

ПП «Транс Логістик» подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення апеляційного суду з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки 31 жовтня 2024 року було вперше подано касаційну скаргу на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року, яку ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2024 року повернуто у зв`язку з неусуненням недоліків касаційної скарги. Заявник вказує, що невиконання вимог ухвали Верховного Суду у десятиденний строк було пов`язано з поважними причинами: ракетними атаками, перебоями постачання електроенергії та поломки комп`ютерного серверу внаслідок постійних відключень електроенергії. Повторно касаційну скаргу подано 19 грудня 2024 року.

Врахувавши наведені ПП «Транс Логістик» обставини, колегія суддів дійшла висновку, що причини пропуску процесуального строку слід визнати поважними. Заява ПП «Транс Логістик» підлягає задоволенню, а строк на касаційне оскарження - поновленню на підставі частини третьої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України.

Підставами касаційного оскарження вказаної постанови апеляційного суду заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, посилаючись на те, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі

№ 752/17832/14-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Як на підставу касаційного оскарження, ПП «Транс Логістик» посилається на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі

№ 752/17832/14-ц, у якій зазначено, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Заявник вважає, що змінюючи рішення суду першої інстанції у цій справі, апеляційний суд необґрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з ПП «Транс Логістик» на користь ОСОБА_1 , у сумі 500 000 грн.

Оцінивши доводи касаційної скарги та дослідивши мотиви оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Судами встановлено, що 01 грудня 2021 року по вул. Вовчинецька у м. Івано-Франківську сталася ДТП: водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вчинив наїзд на ОСОБА_1 , який рухався на велосипеді в попутньому напрямку.

Відповідно до копії подорожнього листа на момент ДТП ОСОБА_2 виконував роботу для відповідача, керував транспортним засобом, який належить відповідачу.

Вироком Івано-Франківського міського суду від 23 серпня 2023 року ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

13 травня 2022 року ПрАТ «СК «ВУСО» було виплачено позивачу 19 885, 16 грн страхового відшкодування, за шкоду пов`язану з тимчасовою втратою непрацездатності.

Відповідно до розписки від 02 грудня 2021 року дружина позивача отримала від заподіювача шкоди - ОСОБА_2 20 000 грн.

Згідно з розпискою від 29 травня 2023 року позивач отримав від ОСОБА_2

7 000 доларів США, в розписці зазначається, що позивач жодних претензій матеріального і морального характеру особисто до ОСОБА_2 не має.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 лютого 2023 року стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» в користь позивача 240 114,60 грн за шкоду, заподіяну здоров`ю, з яких 51 789, 57 грн витрат на лікування, 75 238, 24 грн шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, 113 086, 79 грн шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, чим повністю вичерпано ліміт відповідальності страховика.

Згідно з випискою № 63 з медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 від 24 лютого 2023 року встановлено посттравматична ампутаційна кукса в/3 правої гомілки. Консолідований черезвертельний перелом правої стегнової кістки. Стан п/о 10 грудня 2021 року МОС БС правої стегнової кістки, 24 грудня 2021 року - ампутація правої гомілки на рівні в/3. Посттравматичний правобічний гонартроз II ступеню та правобічний коксартроз П1 ступеню з больовим синдромом та комбінованою контрактурою суглобів. Консолідований множинний перелом кісток тазу. Порушення функції опори і ходи помірне. Період перебування в стаціонарі з 09 лютого 2023 року по 24 лютого 2023 року.

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії

ОСОБА_1 № 484811 від 19 вересня 2023 року встановлено друга група інвалідності.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 173 ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді травми правої ноги, з неповним травматичним відривом правої гомілки на межі середньої та нижньої третини з обширним дефектом м`яких тканин та кісток правої гомілки, пошкодженням правої передньо-гомілкової артерії, закритим черезвертельним переломом стегнової кістки (верхня третина) із зміщенням відламків, що викликало необхідність проведення операцій: «Висічення уражених ділянок шкіри та підшкірної тканини ноги». Остеосинтез» «Тракція, монтування системи скелетного витягу», «Тромбектомія із стегнової вени. Тромбектомія з сафено - неморального з`єднання справа, «Кросектомія справа», «Закрита репозиція перелому стегнової кістки з внутрішньою фіксацією», «Секвестректомія великогомілкової кістки», «Ампутація нижче коліна», «висічення м`яза, некротомія тканин кукси правої гомілки», «Ампутація нижче коліна. Реампутація», «Дермальний клапоть. Аутодермопластика», - що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які викликали стійку втрату працездатності. В процесі відновлення позивачу було ампутовану кінцівку.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлені загальні підстави відповідальності за заподіяну моральну шкоду.

Розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі

№ 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) викладено висновок, за яким аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Під час вирішення справ цієї категорії суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір заподіяної шкоди, з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Врахувавши наведені вище вимоги закону, оцінивши характер та обсяг фізичних, душевних, моральних страждань, врахувавши, що позивач постійно потребує стороннього догляду, внаслідок ДТП отримав тілесні тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до ампутації кінцівки, встановлення другої групи інвалідності, апеляційний суд дійшов достатньо обґрунтованого висновку про те, що розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000, 00 грн є співмірним та справедливим.

Під час вирішення спору, апеляційний суд врахував висновки, висловленні у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі

№ 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), у якій вказано, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Крім того, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що питання щодо відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої в результаті ДТП, вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи. Судом апеляційної інстанцій встановлено всі фактичні обставини справи, враховано доводи сторін, надано належну оцінку поданим сторонами доказам та правильно застосовано вищезазначені норми ЦК України.

Висновок апеляційного суду щодо визначення розміру моральної шкоди узгоджується з висновок Верховного Суду висловленим, зокрема, у постанові від 20 вересня 2023 року у справі № 205/3766/20 (провадження № 61-12284св22), де внаслідок ДТП потерпілим особам було завдано моральної шкоди.

Колегія суддів зауважує, що висновки апеляційного суду не суперечать висновками щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.

Відповідачем також не наведено об`єктивних доводів про те, що визначений апеляційним судом розмір відшкодування моральної шкоди, призведе до безпідставного збагачення позивача, а доводи касаційної скарги фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі.

Слід звернути увагу заявниці на те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Аналіз доводів касаційної скарги та мотивів оскарженого судового рішення апеляційного суду свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою. Висновки апеляційного суду узгоджуються з вищевказаними висновками Верховного Суду.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ПП «Транс Логістик» на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року не може вважатись обґрунтованою. Отже у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 390, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання приватного підприємства «Транс Логістик» про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити приватному підприємству «Транс Логістик» строк на касаційне оскарження постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного підприємства «Транс Логістик» на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Транс Логістик», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович