П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2024 року м. Київ

Справа № 756/6709/23

Провадження № 22-ц/824/14666/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.,

суддів: Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

сторони: позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядкуписьмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року позивач АТ КБ «Приватбанк», звернулося до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 21.06.2022 ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 46000 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 13.02.2023 складає 56470,91 грн.

Оскільки відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав та має заборгованість, позивач був змушений звернутися з відповідним позовом до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 56 470,91 грн., з яких 46 044,18 грн. заборгованість за тілом кредита та 10 426,73 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва. від 15.09.2024 р. позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, адреса для листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 21.06.2022 у розмірі 56470,91 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач прострочив сплату частини кредиту, процентів за користування ним, що надає право кредитодавцю вимагати у позичальника дострокового повернення кредиту, процентів за користування ним та інших платежів.

Будь-яких заперечень по суті позовних вимог відповідачем суду першої інстанції не надано.

Не погоджуючись з судовим рішенням, 15 липня 2024 року ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, текст якої містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. У обґрунтуванні доводів апеляційної скарги відповідач вказує на те, що 2022 року в неї було вкрадено сумку, в якій знаходились її ID картка, телефон та особисті речі. Наголошує на тому, що після вказаної події вона негайно звернулась до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом крадіжки її особистих речей. У якості доказу надає Витяг з ЄДРДР. Зазначає, що кредит було оформлено після викрадення сумки, та що вона особисто зверталась до позивача, проте на її звернення відреагували негативно.

Оскільки на думку відповідача, вона не укладала вказаний кредитний договір, то позовні вимоги не можуть бути застосовна до неї через відсутність волевиявлення на його укладення. Натомість внаслідок шахрайських дій та викрадення її речей було укладено кредитний договір та знято кредитні кошти. Відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та стягнути з позивача витрати на правничу допомогу та судовий збір.

06 серпня 2024 року матеріали справи № 756/6709/23 надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 серпня 2024 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Оболонського районногосуду м. Києва від 15 вересня 2023 року задоволено, строк поновлено та відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Київського апеляційногосуду від 29 жовтня 2024 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

09 вересня 2024 року представником АТ КБ «ПриватБанк» Деркач О.Р. було надіслано до Київського апеляційного суду засобами системи «Електронний суд» відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва. від 15 вересня 2024 року без змін.

Відзив мотивований тим, що укладений між сторонами кредитний договір повністю відповідає вимогам законодавства України. У позивачки було достатньо часу та можливостей своєчасно повідомити як правоохоронні органи так і АТ КБ «ПриватБанк» про викрадення телефону та блокування всіх рахунків, а до моменту повідомлення користувачем банку, ризик збитків від здійснення фінансових операцій несе користувач.

Також звертає увагу, що у відповідача в користуванні перебуває дві картки, згідно виписок з яких мали місце переказ коштів однієї на іншу, та зняття готівки в банкоматах, а для зняття в банкоматах коштів з картки необхідно знати PIN-код, який відомий лише ОСОБА_1 , так само як і пароль для входу в Privat24 відомий лише відповідачу.

Відповіді на відзив відповідачем до Київського апеляційного суду не було надано.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач просить рішення Оболонського районного суду м. Києва. від 15 вересня 2024 року скасувати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, урахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, 07 вересня 2020 року підписала анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розміщені в мережі інтернет на сайті:www.privatbank.uaта взяла на себе зобов`язання виконувати умови Договору, після чого за допомогою ОТП 21 червня 2022 року о 12:38 підписано заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк, згідно якої остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 46000 грн. строком на 12 місяців.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 було надано кредитну картку «Унівесральна» GOLD № НОМЕР_1 .

На підтвердження укладення кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» подав копію анкети-заяви та заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку. Паспорт споживчого кредиту та витяг з тарифів обслуговування кредитних карт.

Разом з тим, будь-яких доказів того, що відповідач повернув кредит та нараховані відсотки у строк, передбачений договором матеріали справи не містять. Станом на день розгляду справи, зобов`язання за кредитним договором належним чином відповідачем не виконано.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем свого зобов'язання щодо погашення кредитної заборгованості, станом на 13 лютого 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 56 470,91 грн., з яких 46 044,18 грн. заборгованість за тілом кредита та 10 426,73 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Установлено, що кредитний договір між сторонами був укладений в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», та заповнив і підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. У заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку до укладення договору і згоден з його умовами.

Підписана відповідачем анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема повну дату його народження, РНОКПП, таємне слово, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, розмір доходу (а.с. 24).

В результаті досягнення домовленості між сторонами щодо надання кредиту відповідач отримав кредитну картку, яку активував за допомогою відповідного коду.

Як вбачається із виписки по особовому рахунку відповідача, доданого банком до позовної заяви, відповідач активно використовував кредитні кошти.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Як вбачається з матеріалів справи, виписка по особовому рахунку надана на ім`я ОСОБА_1 , містить інформацію щодо: її РНОКПП, паспортних даних, дати народження, за яким договором надається (№ б/н) та за якими кредитними картками здійснювались операції (а.с. 10).

Крім того, позивачем надано довідку про надання кредитної картки відповідачу, яка за своїм номером є ідентичною до тої, що вказана у виписці по особовому рахунку (а.с. 10), а також довідку про зміни умов кредитування, з якої вбачається що відповідачем 21 червня 2022 року було збільшено кредитний ліміт до 46 000,00 грн. (а.с. 11).

Таким чином, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за якою обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, зокрема, з анкетою-заявою підписаною відповідачем, копією довідки про надання кредитної картки, довідкою про зміну умов кредитування, розрахунком заборгованості, підтверджують отримання відповідачем кредитних карток, користування коштами, а також наявність заборгованості відповідача за виданим кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як зазначає позивач і не заперечує відповідач, договір, укладений між позивачем та відповідачем, є договором приєднання, публічна частина якого - Умови та Правила надання банківських послуг - встановлена банком та розміщена в мережі Інтернет на сайті https://privatbank.ua/terms.

Згідно з п. 1.1.2.1.12 Умов та Правил, які містяться на сайті відповідача https://privatbank.ua/terms, клієнт зобов`язується вживати заходів щодо запобігання втраті (викраденню) карток, стікера PayPass, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на картку і магнітну смугу, або їхньому незаконному використанню.

В п.п. 1.1.2.1.13, 1.1.2.1.13.1, 1.1.2.1.14, 1.1.2.1.21 Умов та Правил зазначено, що клієнт зобов`язується: інформувати Банк, а також правоохоронні органи про факти втрати картки, стікера PayPass, ПІНа, SIM-картки мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищезазначених випадків необхідно звернутися до відділення Банку або за телефонами 3700 (безкоштовно) по Україні; у випадку оспорювання Держателем картки операцій, здійснених з використанням карток, стікеру PayPass або інформації, нанесеної на картці, Держатель картки зобов`язаний протягом тридцяти днів з моменту утримання грошових коштів з рахунка звернутися в Банк і заявити про операції, що оскаржуються, і про причини оскарження, подати письмову заяву (у разі якщо вирішення питання передбачає таку необхідність); у випадку якщо Держателю картки відомі факти про незаконне використання картки, Держатель картки зобов`язаний у триденний термін після усної заяви про втрату картки, стікера PayPass, ПІНа надати в Банк докладний виклад обставин втрати картки, стікера PayPass і/або ПІНа і відомі факти про їх незаконне використання; негайно повідомляти Банк шляхом дзвінка до Колл-центру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома Клієнту, про втрату/викрадення карти, стікера PayPass, SIM-картки мобільного телефону, несанкціоновані транзакції за його рахунками (а також за рахунками 3-х осіб).

Відповідно до п. 1.1.5.14. Умов та Правил, клієнт відповідає за всі операції в повному обсязі, здійснені в підрозділах Банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват-24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації.

Пунктом 1.1.5.5. Умов та Правил передбачено, що банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Карту, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в SMS-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24 або проведених Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхньою зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів.

Таким чином з наведеного вбачається, що за умовами договору, укладеного відповідачем із АТ «Комерційний банк «ПриватБанк», відповідач зобов`язаний повідомляти банк про викрадення картки, SIM-картки мобільного телефону, несанкціоновані транзакції за його рахунками негайно.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин сьомої-дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (чинного на дату виникнення правовідносин), емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Доводи позивача зазначені у відзиві на апеляційну скаргу щодо неможливості зняття грошей в банкоматі без знання PIN-коду апеляційний суд не бере до уваги, оскільки в мобільному застосунку Privat24 можливо змінити пін код без будь-якої додаткової ідентифікації, а пароль для входу в застосунок - відновити за допомогою смс коду.

В той же час, матеріали справи не містять належних доказів своєчасного звернення відповідача до позивача, та повідомлення про здійснення шахрайських операцій за її карткою.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі зазначає, що вона негайно звернулась до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом крадіжки її особистих речей, натомість згідно доданого нею витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, дата надходження заяви - 12 липня 2022 року, хоча саме правопорушення згідно викладу обставин відповідачем відбулося в проміжок часу з 22:00 по 23:00 22 червня 2022 року. У викладі обставин з витягу ЄРДР відповідачка вже зазначає факт зняття кредитних коштів у розмірі 46 000,00 грн.

Відповідач не вказує коли саме вона звернулась до банку та не надає жодних доказів своєчасного повідомлення позивача. Натомість, згідно інформації наведеної позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, станом на 12:38 21 червня 2022 року відповідач не повідомляв банк про факт викрадення особистих речей.

А тому відповідачем порушені умови договору щодо повідомлення банку про викрадення кредитної картки, SIM-картки мобільного телефону, несанкціоновані транзакції за його рахунками; по-друге, за приписами чинного законодавства до моменту повідомлення про втрату кредитної картки ризик збитків від здійснення несанкціонованих операцій несе саме відповідач.

Доводи відповідача про те, що операції здійснювала інша особа, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, а саме: обвинувальним вироком по справі.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З наведеної норми вбачається, що лише вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок.

А тому посилання скаржника на факт порушення кримінального провадження не є належним та допустимим доказом неправомірного заволодіння коштами відповідача третіми особами.

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Водночас, визначаючи розмір боргу за тілом кредиту, який підлягає стягненню на користь банку, колегія суддів керується наданою банком випискою по особовому рахунку відповідача, з якої вбачається, що відповідач активно користувався наданими йому кредитними коштами.

Станом на 22 червня 2022 року заборгованість відповідача складала 45 984,18 грн., в подальшому відповідачем не вчинялись будь-які операції ні щодо отримання кредитних коштів в банкоматі, ні щодо погашення заборгованості, окрім автоматичного, що відбувається без волевиявлення відповідача, боржником також не було придбано будь-яких товарів та не здійснювались оплати за допомогою картки. При цьому позивачем помилково включено в тіло кредиту комісію за обслуговування при поданні позовної заяви.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із висновками суду про задоволення вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Вирішуючи спір в цій частині суд першої інстанції не звернув уваги на те, що анкета-заява не містить відомостей про розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, а доданий до позову витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, не містить підпису відповідача, що у свою чергу свідчить про відсутність згоди між сторонами щодо істотних умов договору, зокрема розміру процентів, та неможливість застосування вказаного банком у розрахунку розміру процентів за користування коштами, і, як наслідок, необґрунтованість вимог позивача в цій частині.

Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З поданого паспорта споживчого кредиту не встановлено яка сплата процентів за користування кредитними коштами відповідачем прийняті, як і не містить такої інформації анкета-заява з посилання на паспорт споживчого, кредиту, як складову договору. Більш того, підписання споживачем паспорту споживчого кредиту не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, комісій, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення в стягненні відсотків та комісії ухвалене з недодержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту, проте помилково визнано доведеними обставини щодо можливості стягнення заборгованості за відсотками та комісією, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволені цих позовних вимог.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором (тіло кредиту) в розмірі 45 984,18 грн., позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково, а саме на 81,43% (45984,18/56470,91*100%). Відповідно апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена на 18,57%.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Провівши взаємний розрахунок, апеляційний суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 різницю судових витрат у розмірі 1400,52 грн. на користь АТ КБ «ПриватБанку».

Згідно з положеннями ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частина третя статті 2 ЦПК України).

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц.

Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги.

Відповідачем заявлено на відшкодування витрат на юридичну допомогу в апеляційному суді у розмірі 13 000 грн., та надано у якості доказів договір про надання юридичних послуг, акт про надання юридичних послуг та додаткову угоду до договору.

За результатами розгляду питання про розподіл судових витрат та дослідження поданих на їх підтвердження доказів, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів про надання їй правової допомоги адвокатом, як того вимагає ст.137 ЦПК України. Наданий договір про надання юридичних послуг та додаткова угода, не містять відомостей що ФОП ОСОБА_2 є адвокатом, а відтак колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на юридичну допомогу.

Керуючись ст. ст. 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2023 року в частині стягнення заборгованості за відсотками та комісією у розмірі 10486,73 (десять тисяч чотириста вісімнадцять шість гривень 73 копійки ) - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволені цих позовних вимог.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2023 року в частині стягнення судових витрат змінити, зменшивши суму судового збору, стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з 2684 грн. до 1400,52 грн.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на юридичну допомогу - відмовити.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до ВерховногоСуду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна