Номер провадження: 22-ц/813/1167/24
Справа № 947/4807/22
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2022 року ОСОБА_3 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП (т. 1, а.с. 2-8).

26 січня 2023 року рішенням Київського районного суду м. Одеси позовні вимоги ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 (РНОКПП невідомий, місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП невідомий, місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) різницю між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування у розмірі 124148,98 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП невідомий, місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в розмірі 6000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП невідомий, місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати в розмірі 13861,49 грн (т. 1, а.с. 127-131).

06 березня 2023 року, не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що справу розглянуто за відсутності відповідача, який через обставини воєнного стану, запровадженого в Україні з 24 лютого 2022 року не мав доступу до правосуддя, всупереч його обґрунтованих письмових клопотань про необхідність відкладення судового розгляду. Відповідач не був належним чином повідомлений про виклик в судове засідання на 26 січня 2023 року. Апелянт пояснює, що з початку березня й до кінця травня 2022 року відповідач в статусі вимушеного переселенця проживав переважно на території Закарпатської області, з 24 травня 2022 року з метою забезпечення потреб лікування хворої матері похилого віку відповідач був вимушений переїхати до ЄС (Німеччина) де знаходиться до теперішнього часу. З 11 липня 2022 року відповідач має тимчасову посвідку на проживання в ФРН та офіційно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Також апелянт зазначає, що справу розглянуто в порядку спрощеного провадження всупереч обґрунтованому клопотанню відповідача про розгляд її за правилами загального позовного провадження. Також апелянт зазначає, що за результатами розгляду справи судом не було прийнято заочне рішення всупереч наявності підстав для цього згідно зі ст. 280 ЦПК України. На думку апелянта, рішення прийнято на підставі звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, із завищеними показниками майнової шкоди, а частина виявлених відповідним фахівцем пошкоджень взагалі не могли бути спричинені внаслідок ДТП від 06 квітня 2021 року. В матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази на підтвердження фактично понесених позивачем відповідних витрат на ремонт автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП від 06 квітня 2021 року. Також апелянт зазначає, що позивач не обґрунтував заявлений ним розмір моральної шкоди, а також суд необґрунтовано задовольнив позовну вимогу про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн, що безпідставно в 4 рази перевищує вартість послуг з оцінки майнової шкоди в справі. Тому, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (т. 1, а.с. 162-174).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу розподілено колегії судді: головуючий - суддя Склярська І.В., судді: Базіль Л.В., Воронцова Л.П. (т. 1, а.с. 224). Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 березня 2023 року в справі відкрито апеляційне провадження (т. 1, а.с. 225-226), а ухвалою від 26 квітня 2023 року справа була призначена до розгляду (т. 2, а.с. 11).

05 квітня 2023 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано відзив на апеляційну скаргу, в якому представник ОСОБА_3 адвокат Конюшко Денис Борисович просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін (т. 1, а.с. 240-250).

14 квітня 2023 канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому представник апелянта повторно звернула увагу на неналежне повідомлення відповідача про дату судового засідання під час розгляду справи судом першої інстанції, що призвело, на її думку, до порушення вимог ст. 6 Конвенції та статтей 128-130, 372 ЦПК України. Також, наголосила на залишенні судом першої інстанції поза увагою заявленого клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Та, з урахуванням викладеного у відповіді на відзив на апеляційну скаргу, просила задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі (т. 2, а.с. 1-6).

30 травня 2023 року рішенням Вищої ради правосуддя №567/0/15-23 (із змінами відповідно до рішення №572/0/15-23 від 31 травня 2023 року), достроково закінчено відрядження суддів Херсонського апеляційного суду .

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 червня 2023 року, цивільну справу було розподілено колегії суддів: головуючий суддя ОСОБА_4 , судді: Сєвєрова Є.С., Комлева О.С. (т. 2, а.с. 21-21 зворот). Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 липня 2023 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду (т. 2, а.с. 22-22 зворот).

На підставі рішення Вищої ради правосуддя №763/0/15-23 від 01 серпня 2023 року суддю ОСОБА_4 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 серпня 2023 року, цивільну справу було розподілено колегії суддів: головуючого - судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М. (т. 2, а.с. 27-27 зворот). Ухвалою Одеського апеляційного суду (у складі колегії суддів: головуючого - судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.) від 29 серпня 2023 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду (т. 2, а.с. 28-30).

20 грудня 2023 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями здійснено заміну судді Сегеди С.М. на суддю Драгомерецького М.М. (т. 2, а.с. 78-78 зворот).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року в даній справі призначена судова авто товарознавча експертиза, на час проведення якої провадження у справі було зупинено (т. 2, а.с. 89-92). Матеріали цивільної справи направлені до експертної установи для проведення експертизи (т. 2, а.с. 95).

10 травня 2024 року до Одеського апеляційного суду були повернуті матеріали цивільної справи разом із висновком експерта №24-258 від 24 квітня 2024 року (т. 2, а.с. 128-149).

14 травня 2024 року ухвалою Одеського апеляційного суду провадження у справі поновлено та призначено справу до розгляду (т. 2, а.с. 150-151).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

У судове засідання 12 грудня 2024 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Згідно з п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи. За ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Так, згідно з матеріалами справи, представники сторін отримали судові повістки на 12 грудня 2024 року в Електронні кабінети підсистеми «Електронний суд» (т. 2, а.с. 196-198 зворот). Від представника апелянта адвоката Малофєєва Владислава Олексійовича 11 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення судового засідання, в якому представник апелянта зазначив, що він не має змоги бути присутнім у судовому засіданні через хворобу та лікування в медичному закладі. Відповідні медичні документи, як зазначив представник апелянта, можуть бути ним надані в наступному судовому засіданні. Апеляційний суд визнає причини неявки представника апелянта у судове засідання поважними, однак, враховуючи принцип процесуальної економії (ефективності, розумності та раціональності судового процесу) та положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України (неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи), апеляційний суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в ході судового розгляду справи встановлено, що 06 квітня 2021 року з вини відповідача ОСОБА_1 в м. Одесі по пр. Небесної Сотні, 47/4, сталася ДТП, внаслідок якої автомобіль позивача ОСОБА_3 отримав механічні пошкодження. Оцінювачем ФОП ОСОБА_5 у відповідному звіті було встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Lexus, НОМЕР_2 , складає 174148,98 грн. Враховуючи, що ПрАТ «СК «ГРАВЕ» в межах відповідальності за Полісом ОСЦПВВНТЗ №АР/4246731 сплатило на користь позивача ОСОБА_3 50000,00 грн, суд першої інстанції погодився з доводами сторони позивача, що стягненню з відповідача ОСОБА_1 підлягає грошова сума в розмірі 124148,98 грн в якості відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції погодився з тим, що пошкодження автомобіля в ДТП завдало позивачеві душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан, однак вважав, що грошова сума, визначена в позові, є завищеною, а достатнім розміром відшкодування моральної шкоди є 6000,00 грн. Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд першої інстанції не збирав докази за власною ініціативою та ухвалив рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Тому, на підставі викладеного в оскаржуваному рішенні, враховуючи, що відповідач не подав відзив на позов та доказів на спростування позовних вимог, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені (т. 1, а.с. 130-131).

Апеляційний суд, погоджуючись із висновками суду першої інстанції та відхиляючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Обставини справи та оцінка апеляційного суду.

З матеріалів справи вбачаться, що власником транспортного засобу LEXUS IS 300, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, є ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 30).

06 квітня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склали спільне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася в м. Одесі по пр. Небесної Сотні, 47/4. Бланк повідомлення детально заповнений, має графічне зображення зіткнення транспортних засобів із зазначенням наявних пошкоджень. Окрім того, в зауваженнях відповідач ОСОБА_1 зазначив, що свою провину визнає (т. 1, а.с. 9).

Згідно з копіями страхових полісів транспортний засіб Lexus Is300, державний номер НОМЕР_2 , станом на 06 квітня 2021 року був застрахований в ПрАТ «СК «УНІКА», а транспортний засіб Mitsubishi Outlander, державний номер НОМЕР_3 , станом на 06 квітня 2021 року був застрахований у ПрАТ «СК «ГРАВЕ Україна» (т. 1, а.с. 10-11).

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Однак, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. А тому, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному.

Так, згідно з положеннями п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. А за ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_1 різницю між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування у сумі 124148,98 грн (т. 1, а.с. 8), оскільки згідно з висновками щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу, копія якого наявна в матеріалах справи, вартість відновлювального ремонту становить 174148,98 грн (т. 1, а.с. 18), а страховик відповідача здійснив страхову виплату позивачеві в межах розміру страхової виплати за полісом, що становить 50000 грн (т. 1, а.с. 12).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, в апеляційній скарзі представник апелянта посилався на те, що судом першої інстанції не надано об`єктивної оцінки доказам, наявним в матеріалах справи, а рішення ухвалено на підставі звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №301/05-21 від 06 травня 2021 року, із завищеними показниками майнової шкоди, а частина виявлених відповідним фахівцем пошкоджень, на думку представника апелянта, взагалі не могли бути спричинені внаслідок ДТП від 06 квітня 2021 року (т. 1, а.с. 169). У зв`язку з цим, разом із апеляційною скаргою представник апелянта подала клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, на вирішення якої просила поставити наступні запитання:

1. Яка вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Lexus IS300, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року, VIN НОМЕР_4 , внаслідок його пошкодження у ДТП 06 квітня 2021 року, станом на дату ДТП 06 квітня 2021 року?

2. Який розмір фактичних витрат, необхідних для здійснення відновлювального ремонту колісного транспортного засобу Lexus IS300, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року, VIN НОМЕР_4 , після ДТП, за станом на 06 квітня 2021 року? (т. 1, а.с. 217-219).

У зв`язку з виниклою необхідністю у проведенні судової автотоварознавчої експертизи, оскільки експертиза не була проведена судом першої інстанції, а її проведення необхідне для перевірки доводів апеляційної скарги, правильного встановлення фактичних обставин справи та ухвалення обґрунтованого рішення по суті спору, апеляційний суд задовольнив клопотання представника апелянта та ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року призначив у справі судову авто товарознавчу експертизу, на вирішення якої перед експертами поставив наступні запитання:

1. Яка вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Lexus IS300, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року, VIN НОМЕР_4 , внаслідок його пошкодження у ДТП 06 квітня 2021 року, станом на дату ДТП 06 квітня 2021 року?

2. Який розмір фактичних витрат, необхідних для здійснення відновлювального ремонту колісного транспортного засобу Lexus IS300, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року, VIN НОМЕР_4 , після ДТП, за станом на 06 квітня 2021 року? (т. 2, а.с. 89-92).

За результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №24-458 у висновку експерта зазначено:

1. Вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу Lexus IS300, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП 06 квітня 2021 року станом на дату події становить 183964,82 грн, в тому числі 20% ПДВ на складові частини.

2. Вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Lexus IS300, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП 06 квітня 2021 року станом на дату події становить 85513,33 грн (т. 2, а.с. 137 зворот).

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Тобто, в даному випадку, в контексті виниклих спірних правовідносин, при розрахунку різниці, що підлягає стягненню із заподіювача шкоди на користь потерпілого, застосовується розмір вартості відновлювального ремонту, тобто величина, зазначена у пункті 1 висновку №24-458 (т. 2, а.с. 137 зворот) та у пункті 2 висновку №301/05-21 (т. 1, а.с. 18). А отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення вимог позивача у цій частині, стягнувши з відповідача на користь позивача різницю між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування, що становить 124148,98 грн.

Щодо долучених до апеляційної скарги доказів, а саме копії звіту №0023-СК/1.3, здійсненого на замовлення ПрАТ СК «Граве Україна» про вартість майна (т. 1, а.с. 199-216), то вказаний доказ апеляційний суд не бере до уваги при перегляді справи, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Апеляційний суд з цього приводу звертає увагу на те, що при поданні зазначеного доказу представник апелянта не ініціювала питання про поновлення строку на його подання, а посилання на обставини воєнного стану як на підставу неможливості своєчасного збирання та подання доказів до суду є неспроможними, оскільки звіт №0023-СК/1.3 складений 13 квітня 2021 року на замовлення ПрАТ СК «Граве Україна», яка згідно з полісом, що наявний в матеріалах справи, є страховиком відвідача (апелянта) (т. 1, а.с. 11). За таких обставин, відповідач, враховуючи його безпосередню участь у справі під час її розгляду судом першої інстанції, не був позбавлений можливості долучити копію такого звіту до матеріалів справи, однак своїм відповідним процесуальним правом не скористався.

Щодо матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті. Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. З огляду на це, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 6000 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення норм процесуального права.

Так, на думку представника апелянта, за результатами розгляду справи судом не було прийнято заочне рішення всупереч наявності підстав для цього згідно зі ст. 280 ЦПК України (т. 1, а.с. 168).

За ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

26 січня 2023 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача (т. 1, а.с. 124), однак клопотання щодо ухвалення заочного рішення у даній справи сторона позивача не заявляла та погодження проти такого вирішення справи зі сторони позивача матеріали справи не містять. А отже, за відсутності одночасного існування всіх умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд першої інстанції правомірно не застосував вказані положення при ухваленні судового рішення за результатами вирішення спору по суті.

Крім того, вказаний довід апеляційної скарги суперечить позиції апелянта щодо його неналежного сповіщення про дату та час судового засідання (т. 1, а.с. 165), оскільки як вже зазначалося вище однією із обов`язкових умов ухвалення заочного рішення є належне сповіщення відповідача про дату, час і місце судового засідання (п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України). Тому, в цій частині апеляційної скарги доводи апеляційний суд також відхиляє.

Додатково апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає оскаржуване рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький