ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 250 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Позов мотивовано тим, що позивач з 09 липня 2020 року по 02 червня 2023 року знаходився в трудових відносинах з Приватним акціонерним підприємством "ДТЕК Павлоградвугілля" на різних посадах в різних структурних підрозділах.

23 березня 2023 року за результатами спеціального розслідування нещасного випадку що стався у демонтажній камері 153 лави шахти «Степова» ВП «ШУ Першотравенське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» було видано акт форми Н-1/П і встановлено, що 08 лютого 2023 року о 06 годині 50 хвилин ОСОБА_1 , виконуючи своїх трудові обов`язки як гірник очисного забою проводив кріплення виробки після демонтажу секції механізованого комплексу і під час виконання зачистки гірничої маси з підошви виробки для наступного встановлення під дошки в незакріпленому просторі дерев`яних стойок для тимчасового кріплення ОСОБА_1 опинився під незакріпленим простором. В цей час із-за того що покрівля була не обібрана та не затягнута відбулося відшарування гірничої маси від покрівлі виробки, при цьому під вагою гірничої маси були зламані дошки кріплення і гірнича маса впала на ОСОБА_1 , придавивши його голову до підошви виробки.

В результаті нещасного випадку ОСОБА_1 отримав виробничу черепно-мозкову травму, забій головного мозку 2 ступеня, судомний синдром з частими генералізованими тоніко-клоничними нападами (12 за місяць), частими, у тому числі постіктальними, сутінковими порушеннями свідомості (24 за місяць), вираженими тривожно-фобічними, вираженими депресивними, галюцинаторно-маячними включеннями, наростаючими когнетивними порушеннями. Перелом нижньої щелепи, перелом обох верхньо-щелепних пазух, перелом велично-орбітальних комплексів, перелом кісток носа. Пневмоцефалія. Перелом решітчатої, клноподібних кісток з обох сторін. Травматичний остеомієліт верхньої щелепи ліворуч, стороннє тіло, що підтверджується відомостями про наслідки нещасного випадку оформленого у формі Н-2.

За результатами спеціального розслідування відбулось засідання комісії з охорони праці відповідача результати якого закріплені у протоколі, згідно якого встановлено ступінь провини ОСОБА_1 в процентному співвідношенні 30%.

За результатами проведеного спеціального розслідування у формі Н-1/П встановлено осіб, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці: це майстер гірничий дільниці - ОСОБА_2 , начальник дільниці монтажно-демонтажних робіт - ОСОБА_3 і сам ОСОБА_1 .

Аналіз вказаних обставин і матеріалів вказує на те що 70% провини за нещасний випадок покладено на посадових осіб відповідача, які порушили вимоги по охороні праці і не забезпечили безпечну роботу під час небезпечних умов праці в шахті, не провели попередній огляд небезпечної і аварійної ділянки де працював ОСОБА_1 , не здійснили контроль роботи ОСОБА_1 в небезпечному і аварійному місці, що стало причиною нещасного випадку і травмування ОСОБА_1 .

У відповідності до результатів визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Комунальним закладом «Обласний клінічний центр Медико-соціальної експертизи «ДОР» міжрайонною психіатричною МСЕК №2, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги викладених у довідці серії 12ААА №129393 від 26 травня 2023 року ОСОБА_1 первинно встановлено 2 групу інвалідності і 80% втрати професійної працездатності через трудове каліцтво з 26 травня 2023 і потреба у постійному медикаментозному лікуванні та стаціонарному лікуванні в ДКПЛ, з наступним переоглядом щодо ступеня втрати працездатності 01 червня 2024 року.

У відповідності до результатів огляду Комунальним закладом «Обласний клінічний центр Медико-соціальної експертизи «ДОР» міжрайонною психіатричною МСЕК №2 викладених у довідці серії 12ААГ №006428 від 25 травня 2023 року ОСОБА_1 у зв`язку із трудовим каліцтвом протипоказаний будь який вид праці. Комісією не надано ніяких рекомендацій щодо відновлення працездатності, інвалідність первинно встановлена 2 групи, наступний строк переогляду 10 травня 2024 року.

Таким чином, внаслідок нещасного випадку, при виконанні трудових обов`язків, який спричинив стійку втрату працездатності та групу інвалідності, позивач пережив, переживає і буде переживати як фізичну так і емоційну травму, він отримав значну моральну шкоду у вигляді фізичних та душевних страждань: постійно відчуває фізичну біль внаслідок отриманої травми, значно обмежена його активність, позбавлений повноцінного спілкування з оточуючими, змінився ритм та порядок життя, порушені нормальні життєві зв`язки, відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів, для продовження та організації свого життя він прикладає значні додаткові зусилля, порушені нормальні життєві зв`язки, вимушений систематично отримувати медичну допомогу, багато часу знаходиться на лікуванні.

Враховуючи, встановлення стійкої втрати працездатності, інвалідності, що порушило звичне життя, змусило постійно лікуватися, обмежувати свою життєву активність, прикладати значні додаткові зусилля для організації свого життя, з урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості позивач вважає, що з відповідача необхідно стягнути моральну шкоду у сумі 250 000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2024 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 110 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди без відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів; в іншій частині позовних вимог відмовлено; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що з урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на тяжкість отриманої виробничої травми, втрату професійної працездатності, інвалідність, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а саме 80% втрати професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, враховуючи в тому числі обставин нещасного випадку та вину працівника, та вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 110 000,00 грн в порядку відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» просить рішення суду змінити, зменшивши суму відшкодування моральної шкоди до 40 000 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач з 06 липня 2020 року по 02 червня 2023 року працював в Приватному акціонерному товаристві «ДТЕК Павлоградвугілля».

02 червня 2023 року позивача звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи.

23 березня 2023 року за результатами спеціального розслідування нещасного випадку що стався у демонтажній камері 153 лави шахти «Степова» ВП «ШУ Першотравенське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» було видано акт форми Н-1/П і встановлено, що 08 лютого 2023 року о 06 годині 50 хвилин ОСОБА_1 , виконуючи своїх трудові обов`язки як гірник очисного забою проводив кріплення виробки після демонтажу секції механізованого комплексу і під час виконання зачистки гірничої маси з підошви виробки для наступного встановлення під дошки в незакріпленому просторі дерев`яних стойок для тимчасового кріплення ОСОБА_1 опинився під незакріпленим простором. В цей час із-за того що покрівля була не обібрана та не затягнута відбулося відшарування гірничої маси від покрівлі виробки, при цьому під вагою гірничої маси були зламані дошки кріплення і гірнича маса впала на ОСОБА_1 , придавивши його голову до підошви виробки.

В результаті нещасного випадку ОСОБА_1 отримав виробничу черепно-мозкову травму, забій головного мозку 2 ступеня, судомний синдром з частими генералізованими тоніко-клоничними нападами (12 за місяць), частими, у тому числі постіктальними, сутінковими порушеннями свідомості (24 за місяць), вираженими тривожно-фобічними, вираженими депресивними, галюцинаторно-маячними включеннями, наростаючими когнетивними порушеннями. Перелом нижньої щелепи, перелом обох верхньо-щелепних пазух, перелом велично-орбітальних комплексів, перелом кісток носа. Пневмоцефалія. Перелом решітчатої, клноподібних кісток з обох сторін. Травматичний остеомієліт верхньої щелепи ліворуч, стороннє тіло, що підтверджується відомостями про наслідки нещасного випадку оформленого у формі Н-2.

За результатами спеціального розслідування відбулось засідання комісії з охорони праці відповідача результати якого закріплені у протоколі № 3 від 01 червня 2023, згідно якого встановлено ступінь провини ОСОБА_1 в процентному співвідношенні 30%.

За результатами проведеного спеціального розслідування у формі Н-1/П встановлено осіб, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці: це майстер гірничий дільниці - ОСОБА_2 , начальник дільниці монтажно-демонтажних робіт - ОСОБА_3 і сам ОСОБА_1 .

Відповідно до первинної довідки обласної МСЕК серії 12ААА № 129393 від 26 травня 2023 року позивач оглядався комісією, йому встановлено втрату працездатності у 80 %, встановлено другу групу інвалідності, дата переогляду 01 червня 2024.

Відповідно до первинної довідки обласної МСЕК серії 12ААГ № 006428 від 26 травня 2023 року позивач оглядався комісією, йому встановлено другу групу інвалідності з 26 травня 2023 року до 01 червня 2024 року, причина інвалідності трудове каліцтво, дата переогляду 10 травня 2024 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на тяжкість отриманої виробничої травми, втрату професійної працездатності, інвалідність, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а саме 80% втрати професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, враховуючи в тому числі обставин нещасного випадку та вину працівника, та вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 110 000,00 грн в порядку відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Позивачу встановлено 80% втрати професійної працездатності.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши тяжкість наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, стягнувши компенсацію в сумі 110 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди, - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди.

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», однак застосування сполучника «а також» підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Оскільки шкода, завдана життю та здоров`ю, може бути як майновою, так і немайновою (моральною) та до цієї частини пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зміни законодавцем не внесені, зокрема не зазначено, що лише відшкодування майнової шкоди, завданої життю та здоров`ю, не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, тому немає підстав для ототожнення відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, з іншим відшкодуванням моральної шкоди, яке підлягає оподаткуванню в разі перевищення її розміром чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

Таким чином граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Тобто не ототожнюється відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, з іншим відшкодуванням моральної шкоди, яке підлягає оподаткуванню в разі перевищення її розміром чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року № 598/438/21, від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 03 червня 2021 року у справі № 180/407/20, від 07 листопада 2022 року у справі № 161/16011/20.

Таким чином до спірних правовідносин не підлягають застосуванню доповнення до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України, внесені Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року.

На підставі вищевикладеного суд зазначає, що в даній справі ухвалюється рішення про стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, тому стягнута на підставі рішення суду сума не підлягає оподаткуванню.

Доводи відповідача про те, що ушкодження здоров`я позивача відбулось саме внаслідок його дій, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, з врахуванням того, що підприємство щорічно виділяє фінансування на виконання заходів з охорони та безпеки праці працівників безпідставні.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував глибину та період фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, ступінь втрати ним професійної працездатності, безстроковість даних негативних змін, що свідчить про неможливість відновлення стану здоров`я в майбутньому, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, ступінь вини відповідача в спричиненні шкоди, та характер немайнових витрат, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у розмірі 110 000,00 грн..

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Відповідно до частин першої шостої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача під час розгляду цивільної справи в суді першої та апеляційної інстанції представляв адвокат Смаль О.П..

На підтвердження понесених витрат матеріали справи містять, Договір про надання правової (правничої) допомоги від 03 жовтня 2024 року, Додаток № 1 до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 03 жовтня 2024 року, квитанція до прибуткового касового ордера № 81.

У пункті 6.5 постанови від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 Верховний Суд зробив висновок, що «за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу)».

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на викладене, керуючись принципом справедливості та верховенства права, а також виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат, розумності їх розміру, а також, з урахуванням невеликої складності справи, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.. Визначений розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2024 року - залишити без змін.

Сягнути з приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу 3000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова