Справа № 754/387/24
Провадження №2/755/2589/24
"26" грудня 2024 р. м.Київ
Дніпровський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Коваленко І.В.,
за участі секретаря судових засідань - Назаровій І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» звернулося до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 з вимогою : «Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг», заборгованість у розмірі 59 775,00 гривень», після чого на підставі ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 12.01.2024 року, цивільна справа № 754/387/24 надійшла до Дніпровського районного суду міста Києва.
В обґрунтування позову зазначає про те, що 11.10.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір № 2459291 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено в електронному форматі. За вказаним договором відповідач отримав позику у розмірі 15 000,00 грн. строком на 30 днів, шляхом переказу на його банківську картку. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 10.10.2023 року мав прострочення за вказаним договором. В подальшому 26 липня 2023 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передало право вимоги за кредитним договором № 2459291 від 11.10.2021 року Товариству з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг». Тому позивач просить суд стягнути в його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 59 775,00 грн., а також судові витрати понесені ним, які складаються з судового збору у розмірі 2684,00 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.
26.03.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
01.04.2024 року через систему «Електронний суд» представник позивача направив до суду заяву про усунення недоліків.
У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_1 відзив на позов не подав. Конверт з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками, що направлявся за адресою останнього відомого місця проживання відповідача, повернувся до суду неврученим з відміткою «Укрпошти» про причини повернення - «за закінченням терміну зберігання».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За наведених обставин, відповідно до вимог частини першої статті 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Факт перерахування кредитних коштів на банківську карту відповідача підтверджується також інформацією АТ «Сенс Банк» № 4842-БТ-32.2/2024 від 01 травня 2024 року, випискою по рахунку НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за період з 11.10.2021 року по 14.10.2021 року та деталізацією операцій по карті № НОМЕР_1 в межах наявних даних по контрагентам клієнта за період з 11.10.2021 року по 14.10.2021 року.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із п. 5 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Підписанням договору про надання споживчого кредиту відповідач, підтвердив, що ознайомився з усіма його умовами, в тому числі з Правилами надання коштів у позику, де передбачено, що договір кредиту укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається позичальником, у відповідності до вимог ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з урахуванням положень ч.6 і 12 п.1 ст.3 , п.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1 ст.205 ЦК України.
Відповідно до 1.3. Договору строк кредиту 30 днів.
За умовами кредитного договору існує два вида процентної ставки:
1)стандартна процентна ставка 1,99 % в день - п. 1.4.1. Договору.
2)знижена процентна ставка 0,8 % в день - п. 1.4.2. Договору.
Стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору, якщо не виконані умови Договору та не сплачено кредит.
Відповідно до п.4.2 - 4.2.8 Договору, сторони погодили автопролонгацію ще на 120 дні.
Автопролонгація, до умов п.4.2 - 4.2.8 Договору, відбувається по обставинам несплати кредиту за Договором № 2459291 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 11.10.2021 р.
Знижена процентна ставка застосовується коли Відповідач, у межах строку, визначеного в п.1.3 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості.
Враховуючи на те, що Відповідач не виконав умови договору № 2459291 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 11.10.2021 р., Позивач застосовує стандартну процентну ставку - 1,99 % на 30 днів та + 120 днів автопролонгації.
Пункт 4.2.1 Договору, сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту на 15 календарних днів (п.4.2.2.), але не більше ніж на 120 (сто двадцять) календарних днів поспіль (п.4.2.5.). Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.
Пункт 4.2.2. Договору, споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп.4.3.1 Договору.
Пунктом 7.4. Договору визначена відповідальність за порушення Споживачем своїх зобов`язань щодо неповернення кредиту або несплати відсотків за користування кредитом, зокрема штрафи, але у данному позову ТОВ УМ Факторинг не нараховує штрафи.
Отже, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконало своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти.
У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 10.10.2023 року має заборгованість в сумі 59 775,00 грн. Враховуючи те, що відповідач не виконав умови договору, позивач застосував стандартну процентну ставку 1,99% на строк 30 днів та + 120 днів автопролонгації.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, викладеному позивачем у позовній заяві, розрахунок заборгованості обчислювався наступним чином:
сума кредиту = 15 000 грн.;
30 днів = 1,99% в день;
120 днів = 1,99% в день;
15 000 * 1,99% * 120 = 35 820,00 грн. заборгованість за відсотками за 120 днів користування кредитом.
Відповідно до копії договору факторингу № 27072023 від 26 липня 2023 року, копії Витягу із реєстру прав вимог №1 від 26.07.2023 року, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передало право вимоги за кредитним договором № 2459291 від 11.10.2021 року Товариству з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг». (а.с.6-8)
Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
В силу вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Приписами ст.ст.525,526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України.
За положеннями ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частини 1, 5 ст.81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 2459291 від 11.10.2021 року у розмірі 59 775,00 грн. підлягають до задоволення.
Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
П. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. ч. 1-6ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у Постанові від 02 вересня 2020 року у справі 329/766/18.
Позивачем до позовної заяви на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу додано наступні документи: копія договору про надання правничої (правової) допомоги № 18/09/Юр від 18 вересня 2023 року; копія акту приймання-передачі наданих послуг №12 до Договору №18/09/Юр про надання правової допомоги від 18 вересня 2023 року, згідно якого загальна вартість послуг з надання правничої допомоги складає 4000,00 грн.; копію платіжної інструкцію № 325 від 27.09.2023 року про оплату 4000,00 грн., згідно акту приймання-передачі наданих послуг №12 до Договору №18/09/Юр про надання правової допомоги від 18 вересня 2023 року.
Зваживши ступінь складності справи та надані представником позивача докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, час та зусилля, витрачені на надання правової допомоги поза судовим засіданням, враховуючи принцип співмірності, суд вважає, що на користь позивача з відповідача слід стягнути суму витрат на правову допомогу в розмірі 4 000,00 гривень.
В силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 684,00 грн. сплаченого судового збору, згідно платіжної інструкції №747 від 22.12.2023 року про сплату судового збору.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 259, 263-265,352 ЦПК України, 11, 509, 525, 526, 527, 530, 611, 1046, 1048, 1049, 1052, 1054, 1055 ЦК України, суд,-
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» заборгованість за кредитним договором 2459291 від 11.10.2021 року у розмірі 59 775 (п`ятдесят дев`ять тисяч сімсот сімдесят п`ять) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» 2 684,00 гривень сплаченого судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок понесених витрат на правничу допомогу.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Відповідач - ОСОБА_1 (дата народження невідома, РНОКПП: НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Повний текст рішення виготовлено 26 грудня 2024 року.
Суддя :