КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6328/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року м. Київ

Справа № 757/50711/20-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Григоренко І. В.,

у справі за позовом Приватного підприємства «Шериф-0038» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У листопаді 2020 року позивач Приватне підприємство «Шериф-0038» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони № 7586177 від 26 листопада 2019 року в розмірі 4 053,00 грн, та стягнути з відповідача на свою користь судовий збір в розмірі 2 102,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 листопада 2019 року між Приватним підприємством «Охорона-0038» (після зміни найменування - ПП «Шериф-0038») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони № 7586177 , відповідно до умов якого відповідач передав, а позивач прийняв під охорону на пункт централізованого спостереження приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Указаним договором передбачено, що вартість послуг не залежить від фактичного часу охорони та становить 800,00 грн за один місяць їх надання. У позовній заяві також зазначено, що договором передбачено оплату, яка здійснюється на умовах передплати і проводиться щомісячно, в термін перших п`ятнадцяти календарних днів місяця, в якому надаються послуги.

Проте, в порушення вказаних умов договору ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання в частині сплати за надані послуги виконав не в повному обсязі, у зв`язку із чим, утворилась заборгованість, яка станом на 05 листопада 2020 року становить 4 053,00 грн. Враховуючи зазначене, ПП «Шериф-0038» просило задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року позовні вимоги ПП «Шериф-0038» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 4053 грн, а також судові витрати у розмірі 2 102 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обгрунтовано тим, що судом першої інстанції було помилково встановлено факт того, що 26 листопада 2019 року між ним та ПП «Шериф-0038» було укладено договір № 7586177 про надання послуг з охорони за допомогою технічних засобів. ОСОБА_1 зазначає, що станом на дату укладення договору не був власником або володільцем (орендарем або іншою особою, яка на законній підставі має право володіти майном) майна, що було взято під охорону, а тому й вчиняти будь-яких дій із вказаним приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 не мав права.

ОСОБА_1 вважає, що майнову вигоду у вигляді послуги з охорони майна фактично отримує особа, якій на праві приватної власності належить вказане приміщення і тільки вона може вирішувати питання щодо передачі його під охорону.

Окрім того, в апеляційній скарзі також наголошується, що зазначеним вище договором було передбачено обов`язкову умову, відповідно до якої у відповідача, на період дії договору, мають бути наявні відповідні документи, що підтверджують його повноваження щодо володіння, користування або розпорядження об`єктом.

Заявник вважає, що судом також було безпідставно стягнуто судовий збір, оскільки він є учасником бойових дій, а тому має бути звільнений від сплати судового збору.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник ПП «Шериф-0038» подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 . Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального прав із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, мотивував своє рішення тим, що позивач по справі належними та допустимими доказами підтвердив факт наявності у ОСОБА_2 заборгованості перед позивачем за договором № 7586177 від 26 листопада 2019 року на загальну суму 4 053,00 грн.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 26 листопада 2019 року між ПП «Шериф-0038» (виконавець) та ОСОБА_2 (замовник) було підписано договір № 7586177, відповідно до умов якого замовник передає, а виконавець приймає під охорону на пункт централізованого спостереження приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4-7).

Вартість обраних замовником послуг, згідно переліку викладеному в п. 1.3 договору, визначаються у додатку № 1 (п. 2).

Згідно п. 2 додатку № 1 до договору вартість обраних замовником послуг складає 800,00 грн за один місяць їх надання.

Відповідно до п. 2.3 договору, оплата за цим договором здійснюється на умовах передоплати і проводиться Замовником щомісячно, протягом перших п`яти календарних днів місяця, в якому надаються послуги.

Як визначено у п. 3.2.15 договору, замовник зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі здійснювати оплату послуг, що надаються виконавцем згідно умов договору.

Згідно п. п. 8.1 - 8.2 договору, договір набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом календарного року, але у будь-якому випадку до моменту повного виконання обома сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Якщо за 15 днів до закінчення дії договору жодна зі сторін не вимагатиме його припинення, договір вважається продовженим на той же термін, без обмежень кількості разів продовження дії договору.

Відповідно до п. п. «а» п. 4.1.4 договору, виконавець має право достроково розірвати договір, попередньо повідомивши про це замовника, якщо останній не здійснює оплату, чи затримує розрахунок по даному договору.

Судом встановлено, що з моменту укладення договору відповідач не здійснює оплату послуг за вищевказаним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості.

08 травня 2020 року позивач направив відповідачу письмову вимогу про сплату боргу, проте вимоги позивача відповідач не виконав (а.с.18-19).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ч. 3 ст. 510 ЦК України передбачено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 978 ЦК України передбачено, що за договором охорони охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканість особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

До укладеного між сторонами договору можна застосувати положення глави 66 ЦК України, тобто як до договору зберігання. Для вказаного виду договору істотними умовами слід вважати предмет договору (в даному випадку об`єкт, який було передано під охорону), ціну договору (щомісячна плата в розмірі 800,00 грн), строк дії договору (діє до 31 грудня 2019 року, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання обома сторонами прийнятих на себе зобов`язань, а також передбачено умови пролонгації дії договору).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що між ПП «Шериф-0038» та ОСОБА_2 було підписано договір № 7586177 від 26 листопада 2019 року й сторони досягли всіх його істотних умов. Доказів щодо визнання вказаного договору недійсним сторони до суду не подавали.

Доводи ОСОБА_2 про те, що в нього на момент підписання договору про надання послуг від 26 листопада 2019 року не було правовстановлюючих документів на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 , не було довіреності чи іншого документу, який би надавав йому повноваження на підписання вказаного договору від імені власника такого об`єкту, апеляційний суд відхиляє, оскільки згідно пункту 3.2.6 договору замовник в особі ОСОБА_1 підтвердив своїм підписом, що об`єкт належить замовнику на праві володіння та/або користування.

Установивши, що при укладенні вищевказаного договору охорони об`єкта сторони погодили його істотні умови: предмет договору, ціну, строк дії договору, права та обов`язки сторін та інше, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що ПП «Шериф-0038» належними та допустимими доказами довело факт того, що правочин спрямований на настання правових наслідків. ОСОБА_1 підписав договір 26 листопада 2019 року та передав об`єкт під охорону, проте не сплачував визначену плату за надані послуги.

Нарахована позивачем заборгованість відповідача у розмірі 4053 грн. підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за період з лютого 26 листопада 2019 року по 27 квітня 2020 року.

08 травня 2020 року на адресу відповідача позивачем направлялися повідомлення-вимоги про належне виконання зобов`язань за договором та сплату грошових коштів, в яких відповідачу пропонувалося сплатити наявну заборгованість.

У спростування зазначеного будь яких доказів відповідачем суду не надано.

Згідно із ст. ст. 77-78 ЦПК України належним є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку встановленого законом. Обставини справі, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, стороною позивача було надано належні та допустимі докази того, що між ним та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг з охорони майна й у останнього виникла заборгованість у зв`язку з невиконанням умов договору.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд безпідставно стягнув з нього судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції, оскільки він є учасником бойових дій та згідно з п. 13 статті 5 Закону України «Про судових збір» звільнений від його сплати, апеляційним судом відхиляються з огляду на те, що відповідачем отримано статус учасника бойових дій 28 лютого 2023 року, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , тобто після розгляду справи судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня прийняття постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.