Справа № 365/544/24
Номер провадження: 2/365/294/24
20 грудня 2024 року селище Згурівка
Згурівський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Солдатової Т.М.
за участю секретаря судового засідання Ячної А.М.
прокурора Худякової М.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 3 в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Броварської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки,
За змістом частини четвертої статті 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 , будучи іноземною громадянкою упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства (з 05.09.2015 по даний час) не відчужила її, є підстави для конфіскації земельної ділянки у власність держави.
Суддя Згурівського районного суду Київської області своєю ухвалою від 01.08.2024 відкрила провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначила підготовче засідання, встановила сторонам строки для подання заяв по суті справи.
Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 25.09.2024 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача прокурор Худякова М.Ю. в судове засідання, призначене на 20.12.2024 не з`явилася, направила до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.
Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області для участі у розгляді справи свого представника не направило, про причини неявки суд не повідомило, письмових пояснень по суті справи не подало.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про причини неявки не повідомила, відзиву на позовну заяву, заяву про розгляд справи без її участі та/або заяву про відкладення розгляду справи не подала.
За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
З огляду на викладене вище, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставинах, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказах, наявних у справі, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16 травня 2015 року Згурівським РС УДМС України в Київській області було надано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» (як особі, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням) та документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 02.07.2015. Рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання станом на 19.06.2024 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області не приймалося (а.с. 21 копія інформації ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області).
Актовий запис про смерть відносно ОСОБА_1 відсутній (а.с. 13 копія інформації Броварського відділу ДРАЦС від 18.06.2024).
Вказані відомості підтверджуються інформацією, викладеною в листі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області № 10-10-0.61-6128/2-24 від 25.06.2024 (а.с. 20 копія листа).
У даній справі існує спір про перебування у власності іноземного громадянина особливо цінних земель сільськогосподарського призначення, що охороняються державою. Вказаний спір виник 05.09.2016, з моменту невиконання відповідачем ОСОБА_1 (громадянкою іноземної держави) обов`язку щодо відчуження набутої нею у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.
Інтереси держави в суді представляє прокурор на підставі положень ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», де передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно положень ст. 14 Конституції та ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Земельні відносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 Земельного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
Частиною 3 ст. 22 ЗК України, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
У свою чергу, частина 5 ст. 22 ЗК України передбачала, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.
Нова редакція ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 130 цього Кодексу передбачає, що набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: а) громадяни України; б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; в) територіальні громади; г) держава.
Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.
Підстави набуття права власності на землю громадянами визначені у ст. 81 Земельного кодексу України.
Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності лише на земельні ділянки несільськогосподарського призначення з наступних підстав: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини.
Водночас, положення ч. 4 ст. 81 ЗК України містить обмеження щодо володіння землями сільськогосподарського призначення, прийнятими у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, та зобов`язує їх протягом року здійснити відчуження таких земель.
Вказана вище норма закону є імперативною, і не дотримання таких приписів тягне за собою цивільну відповідальність, передбачену законом.
Так, за нормами земельного законодавства невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених Земельним кодексом України, є підставою для припинення права власності на земельну ділянку (пункт «е» ст. 140 ЗК України).
Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до пункту д) ст. 140 та пункту в) ст. 143 Земельного кодексу України, здійснюється шляхом конфіскації земельної ділянки за рішенням суду.
Відповідне правило також закріплено у ч. 2 ст. 145 Земельного кодексу України, де зазначено: якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом встановленого строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
У відповідності до ч. 4 ст. 145 Земельного кодексу України позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
Статтею 153 Земельного кодексу України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно з положенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18.09.2013 (справа № 6-92цс 13), основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11.03.2003 «Новоселецький проти України», від 01.06.2006 «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1 Першого протоколу. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обгрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
Нормами Земельного кодексу України чітко визначені права іноземців щодо спадкування земельних ділянок сільськогосподарського призначення та обов`язок припинити право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення шляхом її відчуження протягом року.
Захищаючи права іноземців на отримання земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність шляхом спадкування, українським законодавством встановлений річний термін на відчуження такої земельної ділянки. При цьому пункт 15 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, яким встановлено заборону купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не поширюється на ці правовідносини, оскільки положення ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України є імперативними.
На підставі ухвали Згурівського районного суду Київської області від 24.07.2024 на спірну земельну ділянку накладено арешт (а.с. 72 копія витягу з Державного реєстру речових прав).
Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності.
Згідно із ч. 1 ст. 354 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом.
Отже, позовні вимоги заступника керівника Броварської окружної прокуратури Київської області є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
При поданні позову за рахунок бюджетних коштів Київської обласної прокуратури, згідно з платіжною інструкцією № 1948 від 09.07.2024 на рахунок держави сплачено судовий збір у розмірі передбаченому Законом України «Про судовий збір» в загальній сумі 4542,00 грн, з яких: за вимогу майнового характеру (конфіскація) сплачено 3028,00 грн судового збору; за подання заяви про забезпечення позову сплачено 1514,00 грн судового збору (а.с. 23). Зазначені витрати прокуратури відносяться до судових витрат, які при задоволенні позову підлягають стягненню з відповідача на користь платника судового збору у відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України.
Щодо вжитих судом заходів забезпечення позову відповідно до ухвали Згурівського районного суду Київської області від 24 липня 2024 року, то такі заходи, з огляду на задоволення позову, після набрання рішенням законної сили продовжують свою дію як заходи виконання судового рішення у межах строків, визначених ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України або можуть бути скасовані раніше за клопотанням учасника справи.
На підставі викладеного, керуючись ст. 22, 81, 125, 130, 140, 143, 145, 153, Земельного кодексу України, ст. 56, 76-81, 89, 141, 142, 158, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд
Позов заступника керівника Броварської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки задовольнити повністю.
Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 24 липня 2024 року у справі № 365/544/24, номер провадження 2-з/365/5/24, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили. Якщо протягом встановленого строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрите виконавче провадження вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Згурівським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складене 30 грудня 2024 року.
Учасники справи:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка Російської Федерації, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання в Україні: АДРЕСА_2 , останнє відоме місце проживання за кордоном: АДРЕСА_3 .
Головуючий суддя Т.М. Солдатова