Дата документу 26.12.2024 Справа № 337/6507/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 337/6507/23 Головуючий у І інстанції: Кучерук І.Г.
Провадження № 22-ц/807/2301/24 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Подліянової Г.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мартиненка Костянтина Ігоровича на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача, - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 в особі представника адвоката Мєдвєдєвої А.В. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача, - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , шлюб між якими розірваний рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2012.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2010 у справі № 2-6233 стягнуті аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , в розмірі частини заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого законодавством, щомісячно починаючи з 28.09.2010 і до досягнення дитиною повнолітнього віку до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 досягла повноліття.

На теперішній час позивач продовжує навчання в КЗ «Запорізький медичний фаховий коледж» ЗОР, термін навчання: з 01.09.2023 до 30.06.2027, денна форма навчання, на контрактній основі.

Відповідно до договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців №011ак/9д від 05.10.2023, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 105680 гривень. Вартість платної освітньої послуги за роками навчання становить: 1 рік навчання - 25230 грн; 2 рік навчання - 27380 грн; 3 рік навчання 26190 грн.; 4 рік навчання - 26880 грн.

ОСОБА_2 зазначала, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на її утримання у зв`язку з навчанням у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, тому що він працездатний, має задовільний стан здоров`я.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_2 в особі представника адвоката Мєдвєдєвої А.В. просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання у зв`язку з навчанням у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання заяви, до закінчення терміну навчання , але не більше, ніж до досягнення двадцяти трьох років ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 10.11.2023, і до закінчення навчання - 30.06.2027, але не більше, ніж до досягнення двадцяти трьох років.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мартиненка К.І. через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2024 року та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач не надала суду доказів на підтвердження того, що вона потребує матеріальної допомоги у визначеному нею розмірі, і як саме так матеріальні потреби пов`язані з її навчанням; не надала доказів свого твердження про можливість відповідача надавати допомогу у визначеному розмірі; не надала доказів на підтвердження перебування на утриманні матері та спільного з нею проживання. На думку скаржника, суд першої інстанції порушив принцип рівності прав та обов`язків батьків, закріплений у сімейному законодавстві.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника адвоката Мєдвєдєвої А.В. заперечує проти її доводів, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За приписами п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги з боку батька, навчання на денній формі, що суттєво утруднює можливість особистого працевлаштування, потребує матеріальних витрат на їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, також враховуючи працездатність відповідача, відсутність доказів на наявність у відповідача інших дітей, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу пов`язаною з навчанням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебували зареєстрованому шлюбі з 17.06.2005.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .

Шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 розірвано рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 06.02.2012.

Відповідно до Договору про надання освітніх послуг КЗ «Запорізький медичний фаховий коледж» ЗОР від 05.10.2023, ОСОБА_2 є студенткою КЗ «Запорізький медичний фаховий коледж» ЗОР, на контрактній основі денної форми навчання. Термін навчання: з 01.09.2023 до 30.06.2027.

Згідно з відомостями від 07.02.2024 з Державного реєстру фізичних осіб… ГУ ДПС у Запорізькій області, ОСОБА_2 отримала доходи: у лютому 2023 року 103,59 грн, липні 2023 року 110,04 грн, серпні 2023 року 104,02 грн.

Відповідно до реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України, ОСОБА_3 за 2022 рік мала доходи в розмірі 11278,35 грн.

Згідно з платіжними інструкціями, ОСОБА_3 сплатила Запорізькому медичному фаховому коледжу ЗОР за здобувача навчання - ОСОБА_2 грошову суму у загальному розмірі 15000 грн.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 67539 від 18.08.2023, виписка епікриз № 2490 від 19.06.2023, виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3300 від 15.09.2021, довідки МСЕК від 19.02.2024, довідки розрахунок пенсії, ОСОБА_5 (бабуся позивача) є інвалідом 2 групи, страждає на захворювання та потребує лікування, має пенсію в 2980 грн.

Згідно з консультативними висновками ендокринолога від 12.10.2023, 12.12.2023 (онлайн-консультація) позивач ОСОБА_2 має захворювання.

Відповідно до скріншотів платіжних інструкцій (платник ОСОБА_6 та ОСОБА_1 ) здійснювались оплати за електричну енергію, за ХВП, за спожитий газ за адресою: АДРЕСА_1 за період серпня листопада 2023 року.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , актовий запис № 305.

Згідно з актом від 04.02.2024 обстеження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у квартирі проживають ОСОБА_7 , ОСОБА_1 .

Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного хворого від 11.01.2024 ОСОБА_7 страждає захворюваннями, у тому числі астмою, потребує постійної медикаментозної терапії.

Згідно з розрахунковими листками, ОСОБА_1 працює в ПрАТ «Укргідроенерго», філія «Дніпровська ГЕС», охоронником 4 розряду і йому нараховано заробітної плати за лютий 2023 року у розмірі 15284,1 грн, за травень 2023 року - 16404,14 грн, за серпень 2023 року - 23195,58 грн.

Відповідно до довідки про доходи № 6218 2020 4518 1220 ОСОБА_7 перебуває на обліку в Правобережному об`єднаному УПФУ і отримує пенсію у розмірі 2520 грн щомісячно у 2023 році.

Згідно з мультизрізовою комп`ютерною томографією від 02.04.2024, рекомендації спеціаліста від 05.04.2024 відповідачу ОСОБА_1 рекомендовано консультація хірурга, невропатолога, приймання ліків.

Згідно зі статтею 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Тому стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20 Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Суд правильно вважав, що розмір аліментів в 1/6 частині від доходу відповідача, спрямований на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, відповідає вимогам розумності та є спів мірним витратам, у зв`язку з навчанням, що потребує коштів на харчування, купівлю приладдя для навчання, тощо.

За ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, показів свідків, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх часткове задоволення.

Суд першої інстанції врахував всі обставини справи, що ОСОБА_2 у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги з боку батька, навчання на денній формі, що суттєво утруднює можливість особистого працевлаштування, потребує матеріальних витрат на їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, також враховуючи працездатність відповідача, відсутність доказів на наявність у відповідача інших дітей, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, пов`язану з навчанням.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів того, що позивач зареєстрована та проживає разом з матір`ю спростовуються матеріалами справи: витягами з реєстру ТГ, відповідно до яких ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7, 10).

Доводи ОСОБА_1 про стан його здоров`я, наявність на його утриманні непрацездатної матері, яка страждає на відповідні захворювання, не можуть бути причиною для скасування рішення, адже місцевий суд взяв їх до уваги та врахував під час ухвалення оскаржуваного рішення, дійшовши висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини заробітку відповідача щомісяця, а не заявленого позивачем в розмірі частини.

Витрати на продукти харчування та інші додаткові витрати для життя дитини є беззаперечними, оскільки для життя та навчання будь-яка людина має повноцінно харчуватися, купувати одяг та взуття, засоби гігієни, миючі засоби, що потребує відповідних коштів, оскільки дочка відповідача, навчаючись на денній формі навчання онлайн, позбавлена можливості працювати та отримувати інший дохід, вона потребує допомоги батьків.

Таким чином, апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права і зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, яким було надано вичерпну правову оцінку під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції, висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мартиненка Костянтина Ігоровича слід залишити без задоволення, а рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2024 року без змін.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мартиненка Костянтина Ігоровича залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2024 рокув цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26 грудня 2024 року.

Головуючий:

Судді: