УХВАЛА

7 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 742/6202/23

провадження № 61-12769ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Зибінська Галина Вікторівна, на постанову Чернігівського апеляційного суду від 2 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні,

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Зибінська Г. В., через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернігівського апеляційного суду від 2 квітня 2024 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі

у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувану постанову Чернігівський апеляційний суд прийняв 2 квітня 2024 року, повний текст якої складено 3 квітня 2024 року; забезпечено надання загального доступу 5 квітня 2024 року.

Зибінська Г. В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , 8 серпня 2024 року вперше подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернігівського апеляційного суду від 2 квітня 2024 року.

Верховний Суд ухвалою від 13 вересня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 2 квітня 2024 року повернув заявнику у зв`язку з невиконанням ухвали Верховного Суду від 27 серпня 2024 року, оскільки заявник не надав суду докази, які підтверджують поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Зибінська Г. В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , 18 вересня 2024 року вдруге подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернігівського апеляційного суду від 2 квітня 2024 року.

Зазначена касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження

і представник скаржника заявила клопотання про поновлення цього строку та вказала, що скаржник отримав оскаржуване судове рішення 9 вересня 2024 року, водночас на обгрунтування поважності причин пропуску зазначеного строку представник скаржника не надала суду належних та допустимих доказів.

Верховний Суд у постанові від 24 липня 2023 року у справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23) зазначив, що процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження, у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів

з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;

- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Слід зазначити, що під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного

і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Доступність права на оскарження у зв`язку із пропуском встановленого

строку неодноразово була предметом розгляду ЄСПЛ. Так, у своєму рішенні у справі «Скорик проти України» Суд зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право

в апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, відповідно до національного правопорядку, а також роль апеляційного суду в них. У справі «Зубак проти Хорватії» (Zubac v. Croatia) ЄСПЛ, розглядаючи загальні принципи стосовно доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valoris (компетенція з огляду на цінність), виснував, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6 Конвенції, наприклад,

у тій частині, у якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду.

Таким чином, ЄСПЛ роз`яснив, що положення статті 6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством. Поновлення пропущеного строку на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного чи касаційного судів.

З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним

і виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності,

у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа «Мушта проти України»); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи «Рябих проти Росії», «Устименко проти України»); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи «Безруков проти Росії», «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania)).

ЄСПЛ неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року

у справі «Олександр Шевченко проти України», «Пономарьов проти України»

від 3 квітня 2008 року).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене

у статті 6 Конвенції (пункт 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року

у справі «Устименко проти України»).

Легітимними обмеженнями визнаються встановлені законодавчим органом вимоги щодо строків оскарження судових рішень. При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства.

Вказані правові висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного від 6 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Разом із тим, вони розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Так, касаційний суд враховує, що ОСОБА_1 вперше подав касаційну скаргу на постанову Чернігівського апеляційного суду 8 серпня 2024 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, яку суд касаційної інстанції повернув; заявник належних та допустимих доказів на обгрунтування поважності пропуску строку на касаційне оскарження суду не надав.

З огляду на зазначене представнику скаржника на усунення вказаних недоліків необхідно надати суду належні та допустимі докази на обгрунтування поважності пропуску строку на касаційне оскарження постанови Чернігівського апеляційного суду від 2 квітня 2024 року.

Оскільки касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених

статтею 392 ЦПК України, вона відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України залишається без руху.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Зибінська Галина Вікторівна, на постанову Чернігівського апеляційного суду

від 2 квітня 2024 року залишити без руху.

Надати заявнику десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених недоліків.

Якщо доказів, що підтверджують поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, не буде подано заявником у зазначений строк, це є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко