"18" грудня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді - Марфіної Н.В.,
за участі секретаря - Булгакової Є.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Довбах Наталія Петрівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -
17.06.2024 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, у якому просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька позивача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.
Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивач є власником 3/5 частин квартири АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 після смерті якого відкрилась спадщина на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 . На момент своєї смерті батько позивача був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . За життя батько позивача заповіту не залишив і єдиними спадкоємцями за законом першої черги є діти померлого: позивач та його сестра ОСОБА_2 (третя особа у справі). Позивач зазначає, що із заявою про прийняття спадщини після смерті батька він звернувся до нотаріуса в квітні 2024 року і відповідно була заведена спадкова справа, однак позивачем пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку із чим виникла необхідність звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач вказує, що пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька, оскільки після смерті свого батька він перебував у тяжкому психологічному стані та через карантинні обмеження не мав можливості у встановлений законом строк звернутись із заявою про прийняття спадщини. Крім того, перед смертю батька у червні 2021 року померла бабуся позивача ОСОБА_4 і позивач не встигнувши оговтатись після смерті бабусі знов отримав психологічне потрясіння смертю власного батька. Також позивач зазначає, що у листопада 2021 року на коронавірус захворіла дружина позивача - ОСОБА_5 і позивач був вимушений перебувати на самоізоляції. Через 10 днів захворіла донька позивача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте на той час їй було чотири роки і аналізи не здавались. На початку 2022 року почала поширюватись інформація про ймовірний напад рф на територію України, що було морально тяжко сприймати і усі життєві плати відійшли на другий план. 24.02.2022 року розпочалось повномасштабне вторгнення рф на територію України, яке триває і до теперішнього часу. 25.02.2022 року позивач разом з дружиною та донькою виїхали за межі України в с. Копитів Макарівського району Київської області де потрапили в окупацію. Всі вказані події негативно плинули на моральний стан позивача та членів його родини, у зв`язку із чим, після повернення до м. Києва необхідний був час для відновлення психологічного здоров`я. Проте моральний стан лише погіршувався і через постійні обстріли візит до нотаріуса неодноразово переносився через незалежні від позивача обставини. Позивач вважає, що ним пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, крім того він є єдиним спадкоємцем померлого батька, оскільки його сестра ОСОБА_2 подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини на користь позивача.
Ухвалою суду від 19.06.2024 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.
Ухвалою суду від 24.07.2024 року задоволене клопотання позивача про витребування доказів.
Ухвалою суду від 24.10.2024 року закрите підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні та витребувано матеріали спадкових справ.
Ухвалою суду від 18.12.2024 року відзив Київської міської ради на позовну заяву повернуто заявнику без розгляду.
До початку проведення судового засідання позивач звернувся до суду з заявою, у якій просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Треті особи та/або їх представники в судове засідання не з`явились. Разом з цим, у матеріалах справи містяться клопотання третіх осіб про розгляд справи без їх участі, крім того третя особа ОСОБА_2 у своїй заяві від 12.09.2024 року зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Оскільки ухвалою суду від 18.12.2024 року відзив відповідача на позовну заяву був повернутий заявнику без розгляду, убачається, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається, що сторона позивача не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення.
За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Як убачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на житло від 09.12.1998 року, квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних долях (а.с. 18).
ОСОБА_8 змінила своє прізвище на « ОСОБА_9 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 17).
На підставі договору купівлі-продажу від 20.04.2016 року ОСОБА_4 відчужила належну їй 1/5 частину квартири на користь ОСОБА_1 - позивача у справі (а.с. 20-21).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 22).
Деснянська окружна прокуратура м. Києва 29.07.2021 року надала дозвіл на видачу та поховання тіла померлого батька позивача після розтину та встановлення причини смерті, а також відібрання необхідних зразків для проведення експертного дослідження (а.с. 23).
12.04.2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Довбах Н.П. із заявою по видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 (а.с. 74).
19.04.2024 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Довбах Н.П. із заявою про те, що вона не приймає спадщину після смерті її батька ОСОБА_3 , не претендує на неї та не заперечує аби свідоцтва про право на спадщину були видані сину спадкодавця - ОСОБА_1 (а.с. 82).
12.04.2024 року приватний нотаріус своїм листом повідомила позивача про те, що він не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 і для вирішення питання щодо додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини необхідно звернутись до судових органів (а.с. 87).
При цьому, убачається, що після смерті своєї матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач вчасно прийняв спадщину подавши відповідну заяву 24.11.2015 року, а ОСОБА_2 своєю заявою від 30.12.2015 року відмовилась від прийняття спадщини після смерті її матері на користь позивача (а.с. 91-92, 99).
Від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 на користь позивача відмовились також мати та чоловік померлої (з.б.а.с. 99, а.с. 100).
З урахуванням викладено, на теперішній час позивачу фактично належить 3/5 частин квартири АДРЕСА_1 .
Із матеріалів справи вбачається, що позивач має малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якої є ОСОБА_5 (а.с. 27).
Убачається, що 24.11.2021 року у ОСОБА_5 був виявлений коронавірус (а.с. 28).
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ст. 1220 ЦК України).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України).
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України).
Статтею 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Згідно ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Статтею 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Отже, подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.
Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи.
Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини і з урахуванням конкретних фактичних обставин справи такими поважними причинами пропуску строку можуть бути: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалим відрядженням, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття.
Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачем шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Принцип «пропорційності» пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.
Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства.
Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17.
Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд надавши правову оцінку наявним у справі доказам та встановленим обставинам, доходить висновку про наявність підстав для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька, терміном у три місяці.
Позивач є рідним сином померлого, тобто спадкоємцем першої черги за законом і будь-які інші особи із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до органів нотаріату не звертались, а сестра позивача будучі також спадкоємицею першої черги відмовилась від прийняття спадщини після смерті її батька на користь свого брата - позивача у справі.
Позивачу на теперішній час вже фактично належить 3/5 частин квартири АДРЕСА_1 , а спадщина після померлого батька у цій квартирі становить 1/5 частину.
Вирішуючи питання про надання позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини суд ураховує, що безумовно смерть близької людини має тяжкий негативний вплив на морально-психологічний стан особи, що викликає дезорієнтацію у діях людини стосовно необхідності визначення головних для неї дій, зокрема необхідності подати заяву про прийняття спадщини.
Суд ураховує, що смерть батька позивача сталась 28.07.2021 року і відповідно заяву про прийняття спадщини позивач мав подати до 28.01.2022 року, разом з цим в вказаний час в країні діяли карантинні обмеження, а 24.11.2021 року на коронавірсу захворіла матір дитини позивача, що безумовно викликало для позивача додаткові обмеження та першочергові важливі турботи про себе, дитину і її матір.
Суд також ураховує посилання позивача на свій моральний стан напередодні повномасштабного вторгнення, під час початку агресії та систематичні обстріли території м. Києва ворогом, що безумовно викликає великий психологічний дискомфорт та занепокоєння.
Об`єктивно убачається, що позивач за відсутності додаткових психологічних стресів, таких як розповсюдження пандемії та військові дії, мав можливість подати заяву про прийняття спадщини після своєї матері у визначений законом строк, а тому суд вважає, що повідомлені позивачем обставини та їх наслідки стали для нього морально та фізично непереборними обставинами для вчасного подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька.
Ураховуючи все вище викладене суд дійшов висновку, що стороною позивача доведено поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, відтак позов підлягає до задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 3, 15, 16 1216-1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Довбах Наталія Петрівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задовольнити.
Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом трьох місяців, який рахувати з часу набрання рішенням суду законної сили.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Текст рішення суду складений 18.12.2024 року.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 );
Третя особа - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , НОМЕР_2 );
Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Довбах Наталія Петрівна (м. Київ, бул. Дарницький, 12, оф. 12).
Суддя -