18.12.2024 Справа № 363/5105/23
РІШЕННЯ

Іменем України

18 грудня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Свєтушкіної Д.А., за участю секретаря судового засідання Крикун Ю.М., позивача за первісним позовом (відповідача за позовом третьої особи) ОСОБА_1 у режимі відеоконференції, її представника адвоката Возного М.В., відповідача за первісним позовом та позовом третьої особи ОСОБА_2 та його представника адвоката Майко М.В., третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету споруОСОБА_3 у режимі відеоконференції, розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету споруОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

УСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області від представника позивача адвоката Возного М.В. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, у якій просить визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 садовий будинок загальною площею 170,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер :37:051:0026, загальною площею 0,1191 га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Хотянівська, для колективного садівництва, та в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю визнати за позивачем та відповідачем право власності по частці кожному на садовий будинок загальною площею 170,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та по частці кожному на садовий будинок загальною площею 170,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04 вересня 1982 року відділом реєстрації актів цивільного стану м. Борщів Тернопільської області було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем. Від шлюбу вони мають повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час перебування у шлюбі та ведення спільного господарства, позивачем з відповідачем за їхні спільні сумісні кошти була придбана земельна ділянка, кадастровий номер :37:051:0026, загальною площею 0,1191 га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Хотянівська, для колективного садівництва). Дана земельна ділянка була придбана ними на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.08.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Сорокою В.О. та зареєстрованого в реєстрі № 794 та оформлена на відповідача. На вищевказаній земельній ділянці ними з відповідачем за спільні сумісні кошти було побудовано спірний садовий. Даний будинок був повністю побудований в період шлюбу, однак введений в експлуатацію через 10 місяців після розірвання шлюбу та оформлений в 2019 році на її чоловіка. 20 лютого 2015 року Сихівським відділом Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції було зареєстровано розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , актовий запис № 18. Проте, після припинення шлюбних відносин, угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не укладено. З огляду на вказане, у позивача наявне право в судовому порядку захистити своє суб`єктивно непідтверджене право власності на частку в спільному майні подружжя.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської областівід 25 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

22 листопада 2023 року ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги, залучено ОСОБА_3

Під час підготовчого розгляду справи 19 грудня 2023 року залучена третя особа, ОСОБА_3 подала до суду позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, у якому просить визнати ОСОБА_3 третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, по справі № 363/5105/23; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1191 га (11, 91 сотки) за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 370510026:3:001 та розділити вищезазначене майно між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , збільшивши її частку на 25 % від всіх об`єктів спільної сумісної власності. Вимоги цього позову мотивовані тим, що у третьої особи також є претензії щодо спільного майна набутого нею із ОСОБА_2 у шлюбі та яке наразі є предметом спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тож вважає, що розгляд цієї справи без залучення її у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, порушить її права та законні інтереси. Зазначила, що первісний позов є не чим іншим, як продуктом зговору між колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , мета якого зменшити долю майна на яке може претендувати вона, як колишня дружина ОСОБА_2 , яка народила йому доньку, будувала житловий будинок, оздоблювала його та дбала за земельну ділянку на якій розташований будинок, а також зменшити в двічі долю у спадщині від ОСОБА_2 їхній доньці ОСОБА_5 , якщо вона буде вступати у спадщину за законом. Зазначила, що з 2015 року підтримувала близькі стосунки з ОСОБА_2 та шлюб зареєстрували лише 14.04.2018 року. Також звернула увагу суду на те, що дозвіл на будівництво тобто ОСОБА_6 паспорт отримано у листопаді 2015 року - через 9 місяців після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , декларація про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснювалось на підставі будівельного паспорта видана ОСОБА_2 08.12.2015 року - через 10 місяців після розірвання шлюбу позивача та відповідача, реєстрація права власності на садовий будинок, об`єкт житлової нерухомості 09.04.2019 року - чотири роки після розірвання шлюбу між учасниками цього судового процесу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Також 30.04.2020 року виконавчий комітет Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області ухвалив рішення № 12 «Про затвердження технічного огляду дачного (садового) будинку» та переведення його у житловий будинок. Тобто ОСОБА_1 намагається претендувати на те, чого не існувало за часів перебування її у шлюбі із ОСОБА_2 , який було ними розірвано 20.02.2015 року. Щодо спірної земельної ділянки зазначає, що її вартість з 2013 року істотно збільшилась, тож має законне право на її частку. Тому ОСОБА_3 змушена звернутися з цією позовною заявою з метою захисту своїх законних прав та інтересів. Також враховуючи що батько їхньої спільної дитини принципово не приймає участі у її утриманні з посиланням на ч.2 ст.70 СК України, також просить збільшити свою частку спірного майна на 25% від загальної площі цього майна.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07 травня 2024 року залучено в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 до участі в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та прийнято до спільного розгляду з первісним позовом позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

28 травня 2024 року представник відповідача за первісним позовом та позовом третьої особи адвоката Майко М.В. подала до суду відзив на позовну заяву третьої особи у якому зазначила, що фактично з 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 почали свої відносини та стали проживати разом у зазначеному, закінченому будівництвом та готовим до експлуатації житловому будинку. 14.04.2018 року вони зареєстрували свій шлюб. З наведеного убачається, що ОСОБА_3 вводить суд в оману щодо факту спільного проживання сторонами з 2015 року, а зазначений факт не відповідає дійсності. Також вважає, що строк позовної давності щодо заявлених вимог про розподіл майна подружжя не пропущено, а тому поновленню не підлягає. Крім того вважає, вартість земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 370510026:3:001, яка і є одним з предметів спору, істотно збільшилася з моменту придбання її відповідачем у 2013 році, через фактично побудований позивачем та відповідачем за первсним позовом під час шлюбу на ній житловий будинок, який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставі викладеного вище просить позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити у повному обсязі та у задоволенні вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20 червня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом (відповідач за позовом третьої особи) ОСОБА_1 та її представник підтримали позовні вимоги первісного позову у повному обсязі та просили його задовольнити з викладених у позовній заяві підстав, у задоволенні позову третьої особи відмовити. ОСОБА_1 також пояснила, що в шлюбі з ОСОБА_2 перебувала з 1982 року. Спірний будинок почали будувати приблизно в 2009 році та вже в 2011 році переїхали у будинок. Спірний будинок було повністю збудовано саме у шлюбі з ОСОБА_2 за їхні спільні кошти. Також спільним майном їх подружжя є земельна ділянка, на якій збудовано спірний будинок, та яка була куплена відповідачем з її згоди. Зазначила, що з позовом звернулась лише в 2024 році, оскільки до цього не думала, що її права на спірне майно можуть бути якимось чином порушені, та на вказане майно буде претендувати наступна дружина колишнього чоловіка. Зазначила, що ОСОБА_2 завжди зазначав, що спірне майно є їх спільною сумісною власністю та не заперечував її право на половину цього майна.

У судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позовом третьої особи ОСОБА_2 та його представник визнали первісний позов та просили його задовольнити, у задоволенні позову третьої особи відмовити. Додатково ОСОБА_2 пояснив, що спірний будинок та земельна ділянка набуті в шлюбі з ОСОБА_1 та є їх спільною сумісною власністю. ОСОБА_3 жодного відношення до вказаного майна не має, не приймала участі у придбанні земельної ділянки та будівництві садового будинку. На момент набуття вказаного майна перебував в шлюбі з ОСОБА_1 та жодних стосунків з ОСОБА_3 не мав. Так зазначив, що будинок будувався ще приблизно у 2008-2009 роках. Фактично на той час йому вже була продана земельна ділянка на якій розташований будинок, однак нотаріально завірений договір купівлі-продажу було укладено лише в 2013 році. На цей момент будинок вже було збудовано. З ОСОБА_3 познайомився лише 05 листопада 2017 року, та восени цього року вони вже почали спільно проживати у спірному будинку. Введення в експлуатацію садового будинку почав лише у 2015 році, а зареєстрував у 2019 році, через неможливість такого оформлення раніше, в тому числі з підстав відсутності у спірного майна адреси.

У судовому засіданні третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 та їїпредставник підтримали позовні вимоги позову третьої особи у повному обсязі та просили його задовольнити з викладених у позовній заяві підстав, у задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі та застосувати до позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позовну давність, яка на їх думку сплила в 2018 році, тобто через три роки після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . ОСОБА_3 зазначила, що з ОСОБА_2 познайомилася у 2014 році та в цьому році почали проживати разом у м. Києві. Потім вирішили будуватися. Будівництво почали у 2015 році, оскільки будинок каркасний, його було побудовано швидко, приблизно за декілька місяців. Восени 2015 року вже переїхали у побудований будинок. На спільне будівництво спірного будинку вона витратила 40 000 доларів США.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що більше ніж 20 років знайомий з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Приблизно в 2007-2008 роках ОСОБА_2 звернувся до нього з проханням побудувати будинок. Письмового договору при цьому не укладали, все було на довірі. Будинок він з бригадою будівельників побудували приблизно за два роки. Завершили будівництво приблизно в 2010-2011 роках. Потім ще приблизно рік періодично приїжджали та доробляли якусь дрібну роботу. Зазначив, що більшість питань по будівництву з ним вирішувала саме ОСОБА_1 . Після будівництва будинку, тобто приблизно в 2010-2011 роках сім`я ОСОБА_8 переїхала у вказаний будинок. Зазначив, що він систематично приїжджає до ОСОБА_2 , як до свого знайомого. Вперше у вказаному будинку третю особу ОСОБА_3 побачив приблизно після 2017 року.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що є сусідом ОСОБА_2 у с/т «Поле» с. Хотянівка. Свою земельну ділянку, яка межує з земельною ділянкою ОСОБА_2 , придбав в 2012 році. На той час будинок на земельній ділянці ОСОБА_2 вже було побудовано та там проживали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Останню приблизно до 2018 року часто бачив на її подвір`ї, де вона поралась по господарству. В 2017 році також почав будуватися, та після спілкування з ОСОБА_1 може сказати, що вона досить добре розбиралась у питаннях будівництва. ОСОБА_3 вперше побачив на території домоволодіння ОСОБА_2 десь навесні 2018 року.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що в кінці лютого 2011 року в ТЦ «Епіцентр» познайомився з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вони розговорились та останні запропонували йому зробити камін у їхньому будинку в с. Хотянівка Вишгородського району. В березні цього року він працював над каміном у вказаному будинку. В період роботи проживав на території цього будинку у вагончику. В той час сам будинок було вже збудовано, всередині йшли внутрішні роботи. Була кімната на другому поверсі з ліжком та іконами. ОСОБА_1 проживала у будинку. Також часто бачив, як приїжджав ОСОБА_2 та чи залишався він там ночувати, стверджувати не може. Точно може сказати час, коли робив камін сторонам у справі, бо в телефоні збереглись фото його роботи із зазначенням дати.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, та дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що 04 вересня 1982 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану м. Борщів Тернопільської області, про що наявна відмітка у паспортах громадян України сторін.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23 серпня 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Сорокою В.О. зареєстровано за № 794, за час шлюбу у спільну сумісну власність сторонами придбано земельну ділянку площею 0,1191 га, кадастровий номер :37:051:0026, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Хотянівська, для колективного садівництва). Покупцем в договорі вказаний ОСОБА_2 .

Відповідно до п.22 вищевказаного договору, дружина покупця ОСОБА_2 ОСОБА_1 , у своїй заяві, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Сорокою В.О. 23.08.2013 року за №791, що зберігається у справах приватного нотаріуса, дала згоду на придбання зазначеної у договорі земельної ділянки.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №8441965 від 23.08.2013 року, на підставі договору купівлі - продажу від 23.08.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Сорокою В.О. за ОСОБА_2 зареєстровано право власності земельну ділянку площею 0,1191 га, кадастровий номер :37:051:0026, для колективного садівництва, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Хотянівська.

10 червня 2011 року між ОСОБА_1 (замовником) та ПП «АРСАН» (підрядник) був укладений договір підряду № БЗ-3, відповідно до якого підрядник зобов`язався на власний ризик виконати певну роботу, а саме монтажні та пусконалагоджувальні роботи системи блискавкозахисту на об`єкті житлового будинку СТ «Поле» за адресою: Київська обл., с. Хотянівка, а замовник прийняти та оплатити її. Зазначена робота була виконана у 2011 році, що підтверджується доданими до договору документами, а саме: копіями специфікації від 10 червня 2011 року, як додаток №3 до договору №БЗ-3 між замовником-фізичною особою ОСОБА_1 та виконавцем ПП «АРСАН», паспортом Блискавкозахисного пристрою, складеного інженером ОСОБА_12 , паспортом заземлення Блиськовказахисту, ліцензією серії АВ №365574, виданою Державним департаментом пожежної безпеки МНС України від 28 грудня 2007 року, довідкою ПП «АРСАН» (генерального підрядника) про вартість виконаних будівельних робіт / та витрати / за червень 2011 року, протоколом вимірів опору розтікання основних заземлювачів, заземлення магістралей і обладнання (дата перевірки: червень 2011 року).

20 лютого 2015 року шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу видане Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 18.

11 листопада 2015 року відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Вишгородської районної державної адміністрації Київської області за заявою від 09 листопада 2015 року замовнику ОСОБА_2 виготовлено будівельний паспорт на садовий будинок, господарські будівлі та споруди, місцезнаходження земельної ділянки с/т «Поле» Хотянівська сільська рада, реєстраційний номер 501/2015.

Згідно технічного паспорта на садовий будинок за адресою с/т «Поле» Хотянівська сільська рада, Вишгородський р-н., виготовленого ТОВ «Сата Гранум» від 01.12.2015 року на замовлення ОСОБА_2 , садовий будинок загальною площею 170,4 кв.м. підлягає введенню в експлуатацію. Повідомлення про початок виконання будівельних робіт № КС87 від 24.11.2015 року.

08 грудня 2015 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області зареєстровано Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, замовник ОСОБА_2 , інформація про об`єкт: Будівництво садового будинку господарських будівель та споруд, за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська с/р, с/т «Поле»; інформація про повідомлення про початок виконання будівельних робіт: Дата подання повідомлення 24.11.2015 року, реєстраційний номер КС 87; характеристика індивідуальних житлових, садових, дачних будинків (за результатами технічної інвентаризації): кількість поверхів 2, загальна площа 170,4 кв.м.

14 квітня 2018 року у Вишгородському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 14.04.2018 року.

У шлюбі у сторін ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народилася дитина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, складено актовий запис про народження № 2973.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №162732055 від 09.04.2019 року, на підставі технічного паспорта від 01.12.2015 року, виготовленого ТОВ «Сата Гранум», декларації про готовність до експлуатації об`єкта, серія та номер: КС15, виданого 08.12.2015 року, довідки Хотянівської сільської ради Вишгородського району № 609 від 07.12.2018 року, 04 квітня 2019 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності садовий будинок загальною площею 170,4 кв.м., який розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Хотянівська.

10 лютого 2020 року КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» від 10.02.2020 року на замовлення ОСОБА_2 , виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

30 квітня 2020 року рішенням виконавчого комітету Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області Про затвердження «Звіту про проведення технічного огляду дачного (садового) будинку та переведення його у житловий будинок» затверджено «Звіт про проведення технічного огляду дачного (садового) будинку», загальною площею 170,4 кв.м., житловою площею 59,8 кв.м., складеного експертом з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_14 , кваліфікаційний сертифікат серія АЕ № 003766 зареєстрований у реєстрі атестованих осіб 03.07.2015 року за №3628. Переведено садовий (дачний) будинок з господарськими будівлями та спорудами, що належать ОСОБА_2 на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 162732055 від 09.04.2019 року, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у житловий будинок, відповідно до звіту про проведення технічного огляду дачного/садового будинку. Рекомендовано ОСОБА_2 привести у відповідність з цим рішенням технічну та правовстановлюючу документацію на об`єкт нерухомого майна в порядку, визначеному законодавством. Контроль за виконанням рішення покласти на в.о. сільського голови, секретаря ради ОСОБА_15 .

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27 квітня 2023 року укладений шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який зареєстровано 14 квітня 2018 року Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №61 розірвано.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України).

Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18).

Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. П.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох (частина перша ст. 62 СК України).

Учасниками справи суду зазначено дві різні дати побудови спірного будинку. Так сторони за первісним позовом стверджують, що спірний будинок побудовано приблизно в 2011 році, натомість третя особа зазначає, що вказаний будинок збудовано в 2015 році.

Разом з тим, суд, з урахуванням сукупності зібраних у справі доказів, зокрема показань допитаних в судовому засіданні свідків, які повністю узгоджуються з поясненнями сторін первісного позову, документів щодо будівництва, а саме робіт з монтажу системи блискавкозахисту на спірному будинку, дійшов до висновку, що факт побудови спірного садового будинку під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі є більш вірогідним, ніж твердження третьої особи про те, що будівництво будинку розпочалось вже після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме в 2015 році, та було збудовано за декілька місяців.

Документи, на які посилається третя особа, як на підтвердження повідомлених нею обставин та дати будівництва спірного будинку, а саме: будівельний паспорт на спірний садовий будинок від 11 листопада 2015 року, Декларацію про готовність до експлуатації цього об`єкта від 08 грудня 2015 року та рішення виконавчого комітету Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області Про затвердження «Звіту про проведення технічного огляду дачного (садового) будинку та переведення його у житловий будинок» від 30 квітня 2020 року є лише підтвердженням документального оформлення будівництва, введення спірного будинку в експлуатацію у 2015 році, та надання йому статусу житлового у 2020 році, та самі по собі не є достатніми доказами часу будівництва цього об`єкту.

При цьому третьою особою не доведено належними і достатніми доказами своїх доводів, що вона приймала участь у будівництві спірного будинку, та останній разом із земельною ділянкою є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_2 , або ж що цінність спірного майна істотно збільшилася внаслідок саме її трудових або грошових затрат.

Зважаючи на вищевикладене суд дійшов висновку, що спірні земельна ділянка та садовий будинок були набуті у період перебування сторін первісного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі за спільні кошти, проте у період цього шлюбу садовий будинок офіційно не введено в експлуатацію і право власності на нього не було зареєстровано.

Натомість, майно, що збудоване у шлюбі, але введене в експлуатацію одним із подружжя після його розірвання, підлягає поділу як нерухоме майно, оскільки сам по собі факт розірвання шлюбу не впливає на правовий статус такого майна, оскільки його будівництво закінчено до розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Тобто під час шлюбу сторони створили майно збудували будинок, а введення його в експлуатацію це вимога закону, як і державна реєстрація, що необхідна для юридичного оформлення права власності на цей об`єкт нерухомості.

Введення об`єкта в експлуатацію це завершальний етап зведення об`єкта, що дозволяє отримати право власності і надає можливість підключення до інженерних мереж (обов`язкових для його повноцінного функціонування). Готовим до введення в експлуатацію вважається об`єкт архітектури або інженерна споруда, щодо якого закінчені всі роботи (будівельно-монтажні, оздоблювальні, пуско-налагоджувальні) і підготовлена (оформлена) належним чином вся виконавча документація.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов. Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Разом з тим, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 04 квітня 2019 року проведено державну реєстрацію права власності на спірний садовий будинок на підставі, зокрема, Декларації про готовність до експлуатації цього об`єкта від 08 грудня 2015 року, що свідчить про узаконення будівництва спірного будинку та унеможливлює визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Зазначене свідчить про те, що садовий будинок не є самочинним будівництвом, його введено в експлуатацію, а тому воно може бути об`єктом поділу між подружжям

Отже, введений в експлуатацію після розірвання шлюбу будинок, але побудований за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя і підлягає поділу як будинок між колишнім подружжям.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 372/2118/16-ц (провадження № 61-21171св21) та від 04 грудня 2023 року у справі № 635/6423/18 (провадження № 61-11677св23)

Щодо заяви третьої особи та її представники про застосування позовної давності до вимог первісного позову, суд зазначає наступне.

Статтями 256, 257 та 261 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

При цьому неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15).

Отже, початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, якщо шлюб розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України).

Строк позовної давності обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору між ними.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400св19) від 13 лютого 2020 року в справі № 320/3072/18 (провадження №61-5819св19).

Жодних доказів щодо наявності спору між сторонами первісного позову до пред`явлення цього позову, як і доказів, які б підтверджували заперечення ОСОБА_2 права ОСОБА_1 на набуте у період шлюбу майно, матеріали справи не містять. Тож за вказаних обставин неподання ОСОБА_1 позову про поділ майна до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу не свідчить про пропущення позовної давності.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Згідно із ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Тобто законодавством не передбачено застосування позовної давності за заявою третьою особи.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц (провадження № 61-16895св18).

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача. Натомість це стосується саме позову третьої особи.

Тож підстав для застосування позовної давності за вимогами первісного позову суд не вбачає.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що незалежно від того, на кого з подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та коли зареєстроване право власності на майно, придбана ними земельна ділянка кадастровий номер :37:051:0026, загальною площею 0,1191 га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Хотянівська, для колективного садівництва та побудований ними садовий будинок загальною площею 170,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу та відповідачу за первісним позовом на праві спільної сумісної власності, а тому за кожним із них слід визнати право власності на 1/2 їх частки.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення первісного позову, та відмови у задоволенні позову третьої особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача за первісним позовом судовий збір у розмірі 8 535,05 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету споруОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити повністю.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 садовий будинок загальною площею 170,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер :37:051:0026, загальною площею 0,1191 га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Хотянівська, для колективного садівництва.

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по частці кожному на садовий будинок загальною площею 170,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по частці кожному на земельну ділянку, кадастровий номер :37:051:0026, загальною площею 0,1191 га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Хотянівська, для колективного садівництва.

У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8 535 (вісім тисяч п`ятсот тридцять п`ять) гривень 05 копійок.

Повне судове рішення складено 27 грудня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач за первісним позовом (відповідач за позовом третьої особи): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: 7АДРЕСА_2 .

Відповідач за первісним позовом та позовом третьої особи: ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя Д.А. Свєтушкіна