Справа № 536/1703/23
Провадження № 2/536/137/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Баранської Ж.О., за участю секретаря судових засідань Бегми С.А., за участю представника відповідача адвоката Гонтара В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернувся до суду із позовом, де просить ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 06 березня 2021 року в розмірі 45001, 88 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 26 846, 37 грн., та заборгованості по відсоткам в сумі 18 155, 51 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 06 березня 2021 року ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил відовідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу було надано кредит у виді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44, 4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. АТ «А-Банк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору. Проте відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витрататами відповідно до умов договору, а тому є таким, що не виконав свого зобов`язання за укладеним договором.

21 серпня 2023 року суддею Кременчуцького районного суду Полтавської області постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

06 жовтня 2023 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача, де останній просить відмовити у задоволенні позову відмовити, посилаючись на наступне. Так, у серпні 2021 року ОСОБА_1 розмістила оголошення в мережі Інтернет на торговому сайті «ОЛХ» про продаж цуценят. 07 жовтня 2021 року через месенджер Вайбер їй зателефонував чоловік на ім`я ОСОБА_2 та вони домовились про продаж цуценяц за ціною 3 000 грн. за кожного. Через декілька днів до ОСОБА_1 зателефонував довірена особа ОСОБА_3 , та попросив повідомити йому номер банківської картки АТ КБ «Приватбанк» для здійснення розрахунку, на що ОСОБА_1 надала останньому номер своєї банківської картки та 21 жовтня 2021 року їй було перераховано грошові кошти в розмірі 9780 грн. та 1796, 40 грн. Під час розмови ОСОБА_4 повідомив, що перерахував їй більше коштів та попросив повернути йому 11 500 грн. на його номер телефону. Після перерахування ОСОБА_1 вказаної вище суми грошових коштів на вказаний номер телефону, цей чоловік на ім`я ОСОБА_4 знову зателефонував та повідомив, що гроші перерахує на іншу банківську картку, а для цього відповідачці треба помістити банківську картку Приватбанк та ввести продиктований ним код, зняти 16400 грн. та перерахувати на інші банківські картки. Однак після здійснення відпоідачкою цих дій, ОСОБА_4 повідомив, що виконати транзакцію не вдалося.

У подальшому, як зазначила позивачка 23 жовтня 2021 року ОСОБА_4 знову їй зателефонував та повідомив, що для поверення коштів необхідна картка іншого банку та вмовив її перерахувати з банківської картки АТ «Акцент-Банк» грошові кошти в сумі близько 27 000 грн., після чого дана картка була заблокована. Під час звернення до Акцент-Банк відповідачка дізналась, що на її ім`я відкрито кредит на суму 100 000 грн. а грошові кошти було перераховано на зазначені банківські картки.

Оскільки щодо відповідачки було вчинено вказані вище шахрайські дії, то вона звернулась до органів Національної поліції з відповідною заявою, відомості про кримінальне провадження були внесені до ЄРДР, проте відповідачці не відомо про хід розслдування. Слідство досі триває, а тому, як на думку відповідачки, неможливим є стягнення з неї заборгованості, яка утворилась внаслідок шахрайських дій третіх осіб.

Окрім того, долучені позивачем Умови і Правила надання банківських послуг не містять особистого підпису відповідачки, а тому відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що саме з такою редакцією Умов та Правил ознайомлена відповідачка.

За таких обставин, вважає, що при укладенні договору АТ «А-Банк» не дотрималось вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме таких умов, які вважа узгодженими банк. Також, з урахуванням того, що кошти з банківського рахунку відповідачки вибули не з її вини, а внаслідок шахрайських дій третіх осіб, вважає, що нараховані відсотки також не підлягають стягненню.

10 листопада 2023 року на адресу суду надійшла відповідь представника позивача на відзив на позовну заяву, де останній вказане наступне. Так, відповідачка звернулась до банку та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, на підставі якої відповідачці було видано банківську картку. Відповідно до пункту 2.1.4.5 Умов і Правил надання банківських послуг Держатель картки зобов`язується: зокрема, не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів, нести відповідальність за розголошення та розповсюдження будь-яких персональних даних та інших даних, які містять банківську таємницю та впливають на безпеку користування продуктами банку для клієнта.

У ряді постанов Верховного Суду України викладено правові висновки про те, що за умови, коли електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача - лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

У даному випадку, сама відповідачка визнала, що під впливом шахрайських дій особисто повідомила третім особам усі дані своєї картки, що дало змогу провести вказані операції. Окрім того, за твердженнями самої ж відповідачки, було внесено дані про кримінальне провадження за фактом вчинення відносно неї шахрайських дій та спричинення їй матеріальної шкоди, де вона визнана потерпілою. За таких обставн, відповідачка має право на відшкодування заподіяної їй шкоди, внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

11 грудня 2024 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області постановлено ухвали, якими відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідача про витребування від Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області інформації про хід кримінального провадження за заявою ОСОБА_1 , а також про витребування від позивача оригіналів документів, на підставі яких видано кредит.

Представник позивача АТ «Акцент-Банк» був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак до суду не з`явився, направивши заяву, де просить позов задовольнити та розглянути справу без його участі.

Представник відповідача адвокат Гонтар В.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Окрім того, зазначив наступне. Так, вважає, що при вирішенні даного спору слід врахувати правову позицію, що викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, яка підтверджується сталою судовою практикою та полягає в тому, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Також представник відповідача посилався на постанову Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, де вказано, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, які розміщені на відповідному сайті, і які містятьсі в матеріалах справи, не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами.

Представник відповідача вважає, що оскільки в даній справі підтверджено, що списання коштів відбулося поза волею відповідача (позивачем зворотнє не доведено) підстав для задоволення позову немає.

Вислухавши представника відповідача Гонтара В.М., всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що 06 березня 2021 року відповідач ОСОБА_1 підписала анкету - заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку, на підставі якої відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок та отримання платіжної картки.

Паспортом споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка", який підписаний відповідачем шляхом накладання електронного підпису 06 березня 2021 року, визначено умови договору, зокрема розмір процентної ставки - 3,9% в місяць (46,8% річних), 3,7% в місяць (44,4% річних), 3,4 % в місяць (40, 8 % річних).

Як вбачається з довідки за лімітами, відповідачу ОСОБА_1 встановлено06 березня 2021 року кредитний ліміт у розмірі 20 000,00 грн, а станом на 22 червня 2023 року він був збільшений до 26 900, 00грн.

З наданих позивачем виписки по рахунку ОСОБА_1 та розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 16 липня 2023 року заборгованість відповідача за кредитним договором від 06 березня 2021 року перед банком становить 45001, 88 грн, з яких: 26846, 37 грн - заборгованість за кредитом; 18155,51 грн - заборгованість по відсоткам.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право впорядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

На підтвердження заявлених вимог щодо стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом позивач, зокрема, надав до суду паспорт споживчого кредиту, вказуючи про те, що відповідач особистим підписом підтвердила ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки.

В той же час, згідно зі статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Цією ж правовою нормою визначено зміст вказаної інформації (умови кредиту: тип кредиту, сума кредиту, строк кредитування, мета та спосіб отримання, тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, види забезпечення за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту тощо), порядок ознайомлення з нею споживача, форму надання такої інформації (паспорт споживчого кредиту) та термін її актуальності. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту(частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою).

Термін «паспорт споживчого кредиту» вживається у Законі України «Про споживче кредитування» лише в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин). З огляду на ці норми закону паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13).

Також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20) у спорах між фізичною особою та банком, суди виходили з того, що матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, тобто інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма). Вказаний документ підписано позичальником, при цьому вказано, що він підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Тобто суди виходили з того, що паспорт споживчого кредиту є пропозицією укласти кредитний договір, коли особа, ознайомившись із паспортом споживчого кредиту, власним підписом підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданою виходячи із обраних ним умов кредитування.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Отже, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).

Як вбачається з матеріалів справи, паспорт споживчого кредиту містить відомості щодо процентної ставки, що застосовується в разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту. Однак, дана інформація має загальний характер та є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою).

Отже, підписання відповідачем паспорта споживчого кредиту не свідчить, що відповідачем було погоджено та встановлено банком відсотки саме у такому розмірі, який позивач просить стягнути як заборгованість за відсотками. Окрім того, суд бере до уваги, що в даній роздруківці заяви вказано, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. Споживач, підписавши такий документ, підтвердив отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до потреб та фінансової ситуації споживача, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для споживача, у тому числі в разі невиконання останнім зобов`язань за таким договором.

Отже, враховуючи, що паспорт споживчого кредиту є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою) та має інформативний характер для споживача, суд критично оцінює можливість доведення факту належного повідомлення відповідача про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків, шляхом підписання паспорта споживчого кредиту.

Окрім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вбачав наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Не підтверджує вказаних обставин і паспорт споживчого кредиту, що міститься в матеріалах справи.

Суд вважає, що позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, у анкеті-заяві відсутні домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. А відтак, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами потрібно відмовити.

Водночас, за змістом статтей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Щодо посилань представника відповідача на видачу кредиту відповідачці шахрайським способом, а також вибуття грошових коштів з рахунку відповідачки внаслідок шахрайських дій третіх осіб суд вдхиляє їх з наступних підстав.

Так, як зазначено у відзиві на позов, сама позивачка пояснила, що у її розпорядженні перебувала кредитна картка А-Банку, де доступним був кредитний ліміт в сумі 27 000 грн.

Зазначене підтверджується, окрім пояснень позивачки також і наданою до матеріалів справи роздруківкою з мобільного застосунку про фінансові операції з кредитною карткою А-Банку, з якої також вбачається, що відповідачці встановлено кредитний ліміт саме на таку суму, а також використання нею коштів із зазначеного ліміту.

Окрім того, як повідомила відповідачка у своєму відзиві, вона повідомляла третім особам інформацію, яка надавала змогу ініціювати платіжні операції щодо іншої своєї кредитної картки, а саме картки, яка емітована АТ «Приватбанк».

Щодо кредитної картки А-Банку, то відповідачка підтвердила що самостійно розпорядилась грошовими коштами у виді кредитного ліміту, який був встановлений на дану картку шляхом самостійного ініціювання грошових переказів на мобільні та карткові рахунки третіх осіб, проте без фізичного втручання останніх, після чого отримала повідомлення про блокування картки.

За таких обставин, необгрунтованим є посилання представника відповідача на правові позиції, що сформульовані Верховним Судом, зокрема у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 537/3312/16 та ряду інших постанов, оскільки усі вони були висловлені у справах, що стосувались вибуття грошових коштів з рахунку особи без її волевиявлення, внаслідок розголошення інформації щодо ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Отже, суд вважає обґрунтованими та доведеними позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, та доходить висновку, що з відповідачки на користь позивача потрібно стягнути заборгованість за кредитним договором від 06 березня 2021 року у розмірі 26 846, 37 грн.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 76, 77, 80, 81, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитом в розмірі 26 846, 37 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 2684 грн.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Акцент-Банк» в іншій частині - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк», , юридична адреса: м.Дніпро, вулиця Батумська, будинок 11;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складено 17 грудня 2024 року.

СуддяЖ. О. Баранська