Справа № 758/9299/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Захарчук С. С.,

за участю секретаря судового засідання - Дем`янчук О. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Позивач зазначав, що 17.07.2015 відповідач о 22 годині 20 хвилин в м. Києві на-перехресті вул. Електриків та вул. Набережно-Рибальської, керуючи транспортним засобом «Тойота Авенсіс» н.з. НОМЕР_2 , перед початком руху, повертаючи ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора не надав дорогу автомобілю «БМВ» н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода та автомобілі зазнали значних пошкоджень.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 27.10.2017 № 758/7507/16 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.04.2015 № 76-ст відповідач був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Станом на 17.07.2015 легковий автомобіль «Тойота Авенсіс» н.з. НОМЕР_4 , був закріплений та переданий під звіт відповідачу, (Наказ командира військової частини НОМЕР_1 по технічній частині від 27.05.2015 № 16 «Про закріплення автомобільної техніки за водіями»).

Зазначений автомобіль належить військовій частині НОМЕР_1 на праві оперативного управління.

Згідно Звіту № 81/11/18 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ) від 28.11.2018, розмір заподіяного матеріального збитку військовій частині склав 214976 грн. 26 коп., також враховуючи вартість послуги «Оцінки вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ)» 4000 грн., кінцева сума нанесених збитків державі, в особі позивача, складає 218 976 грн. 26 коп.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2016 № 132-ст відповідач вибув до нового місця служби.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 218 976 грн. 26 коп. на відшкодування матеріальної шкоди.

У відзиві на позов представник відповідача вказав на те, що підстави для притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності відсутні, з наказом від 27.05.2015 № 16 ОСОБА_1 ознайомлений не був, звіт не може бути належним доказом у справі, оскільки ОСОБА_3 не є атестованим експертом і відсутній в реєстрі експертів, відповідача не було запрошено на огляд автомобіля, сам звіт містить помилки та неточності, позивач пропустив строк звернення до суду, а тому просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

У відповіді на відзив позивач підтримав свою правову позицію, викладену у позові та просив позов задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання представник позивача та представник відповідача не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Суд ухвалив розглядати справу за вісутності учасників справи відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.04.2015 № 76-ст ОСОБА_1 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (а.с. 7).

17.07.2015 о 22 годині 20 хвилин в м. Києві на-перехресті вул. Електриків та вул. Набережно-Рибальської сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Тойота Авенсіс» н.з. НОМЕР_2 , перед початком руху, повертаючи ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора не надав дорогу автомобілю «БМВ» н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого відбулося зіткнення автомобілів та автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до постанови судді Подільського районного суду м. Києва від 27.10.2017 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито, у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 11-13).

Транспортний засіб «Тойота Авенсіс» н.з. НОМЕР_2 належить військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 14), який було передано ОСОБА_1 (а.с. 15).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2016 № 132-ст ОСОБА_1 вибув до нового місця служби (а.с. 8).

Відповідно до звіту № 81/11/18 від 28.11.2018 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу вартість матеріального збитку складає 214 976 грн. 29 коп. (а.с. 17-43).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), (надалі Положення), передбачено, що це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами (п. 1).

Пунктом 3 Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності:

а) заподіяння прямої дійсної шкоди;

б) протиправної їх поведінки;

в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;

г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України (п. 7).

Згідно з п.8 Положення, залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Відповідно до п. 10 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Так як з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої була завдана шкода, суд приходить до висновку висновку про наявність підстав для покладення матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення, як це передбачено п. 10 Положення, оскільки шкоду заподіяно недбалим виконанням ним службових обов`язків.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2015 № 16 «Про закріплення автомобільної техніки за водіями», за ОСОБА_1 був закріплений автомобіль «Тойота Авенсіс» н.з. НОМЕР_2 (а.с. 9).

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, доказів того, що ОСОБА_1 був ознайомлений з зазначеним наказом, позивачем суду не надано.

Твердження позивача про те, що наявність підпису відповідача в паспорті (формулярі) (а.с. 15) свідчить про ознайомлення ОСОБА_1 з наказом від 27.05.2015 № 16 суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до вказаного формуляра в ньому міститься запис про підстави передачі ОСОБА_1 автомобіля, однак відсутні будь-які дані, які б свідчили про ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом наказу від 27.05.2015 № 16.

Покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності не відповідає вимогам зазначеного Положення, оскільки матеріали справи не містять даних про вчинення умисних протиправних дій, дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину або посилання на наявність інших обставин, за яких настає повна матеріальна відповідальність.

Таким чином, суд дійшов висновку про те що ОСОБА_1 несе матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

В матеріалах справи відсутня довідка про грошове забезпечення ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 підлягає стягнення шкода у розмірі місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 станом дату заподіяння шкоди - 17.07.2015.

Одночасно суд не приймає до уваги твердження відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності на підставі КЗпП України, оскільки положення КЗпП України не поширюються на правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди-27.10.2017 військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом 16.07.2019, тобто в межах строку позовної давності.

Оскільки позовні вимоги підлягають задовленню частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 225 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 223, 258-259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 матеріальну шкоду у розмірі місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 станом дату заподіяння шкоди - 17 липня 2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 3 225 (три тисячі двісті двадцять п`ять) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. С. Захарчук