Провадження № 2/205/4100/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Мадьонової Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Маріуполі Донецької області помер батько сторін - ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . За життя батьком було складено заповіт, яким позивачу заповів все належне йому майно. 21 вересня 2021 року у встановлений законом строк позивач звернувся до державного нотаріуса Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Одерій Г.В. з заявою про прийняття спадщини та було заведено спадкову справу, однак не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину через те, що 24 лютого 2022 року почались воєнні дії на території України і м. Маріуполь було окуповано. Він звернувся до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з запитом щодо стану діяльності Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори та отримав відповідь, що зазначена контора перейменована в Першу маріупольську державну нотаріальну контору, а документи нотаріального діловодства і архіву, в тому числі спадкові справи, до Донецького обласного нотаріального архіву не передавались та не були вивезені з адреси розташування нотаріальної контори, отже встановити їх місцезнаходження і стан збереження неможливо. У позасудовому порядку вирішити вказане питання не виявляється можливим. На підставі викладеного представник позивача звернувся до суду з цим позовом, в якому просив визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 56,30 кв.м., житловою площею 37,80 кв.м., після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Розпорядженням Верховного Суду від 06 березня 2022 року за № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ саме Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

25 вересня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська витребувано у Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції наявну інформацію у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, підтверджену витягом та/або відповідними актовими записами чи іншими документами про дітей, батьком яких є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та про його перебування у шлюбі на час смерті.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження з призначенням судового розгляду справи по суті.

Представник позивача ОСОБА_3 сформував у системі «Електронний суд» заяву в якій просив розглянути справу за відсутності сторони позивача та підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява в якій він визнав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, а також проводити судові засідання без його участі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, та враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, суд дійшов таких висновків.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_1 , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис №248 (а. с. 7).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_2 , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис №1117 (а. с. 13).

Також матеріали справи містять посвідчене державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Одерій Г.В. та зареєстроване в реєстрі за №1-405 свідоцтво про право на спадщину за законом від 04 липня 2018 року, у відповідності до якого спадкоємцем майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме квартири АДРЕСА_2 , є її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

У матеріалах справи наявна копія заповіту ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким він на випадок своєї смерті робить розпорядження, що все майно, що буде йому належати на день його смерті, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, та все те, на що він матиме за законом право, як на території України, так і на території інших держав, запоповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який посвідчено 31 січня 2018 року державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Постновою О.Є. та зареєстровано в реєстрі за №1-64 (а. с. 87-88).

Згідно з свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 , виданого Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено відповідний актовий запис №1444 (а. с. 5).

Матеріали справи також містять сформований державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Одерій Г.В. витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі №66526338 від 21 вересня 2021 року, з якого судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою 21 вересня 2021 року було заведено спадкову справу №367/2021, номер у Спадковому реєстрі 68342708 (а. с. 12).

Також з наявної в матеріалах справи відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №28729/27509-26-24/15.1 від 31 травня 2024 року вбачається, що територія Маріупольського району Донецької області з 05 березня 2022 року віднесена до тимчасово окупованих російською федерацією територій України. Згідно з наказом Міністерства юстиції України від 08 травня 2023 року №1705/5 Четверта маріупольська державна нотаріальна контора перейменована в Першу маріупольську державну нотаріальну контору, а наказом міжрегіонального управління від 18 липня 2023 року №6464/04 з вказаної дати до особливого розпорядження оголошено простій Першої маріупольської державної нотаріальної контори. Документи нотаріального діловодства та архіву Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори, у тому числі спадкові справи, до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались та не були вивезені з адреси розташування контори, встановити їх місцезнаходження та стан збереження наразі неможливо (а. с. 39).

На виконання ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надано повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а. с. 69-73).

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 325 ЦК У країни суб`єктами приватної власності є фізичні та юридичні особи.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності у разі, якщо це право не визнається іншою особою, втрачено або відсутній правовстановлюючий документ.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частинами 1, 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

З наявних у матеріалах справи документів судом встановлено, що позивач є сином спадкодавця ОСОБА_4 , а право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , дійсно належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 липня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Одерій Г.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1-405.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належність вищевказаної квартири на праві власності ОСОБА_4 на момент його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом під час розгляду справи не встановлено, існування інших спадкоємців за законом або заповітом, а також того, що будь-які інші особи зверталися до відповідних органів із заявами про прийняття спадщини, а також суд також вважає доведеним, що на теперішній час, позивач з незалежних від нього причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитися спадковим майном на власний розсуд.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не заперечує щодо задоволення позовних вимог та визнав право власності за позивачем.

Положеннями ч. 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і діє на цей час.

Згідно із п. 7 ст. 1-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Адміністративна межа між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України (абз. 1 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Так, з 24 лютого 2022 року, тобто з початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну на території Донецької області відбувалися активні бойові дії, а відповідно до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №75 від 25 квітня 2022 року, з 25 квітня 2022 року Маріупольська міська територіальна громада Маріупольського району Донецької області визнана тимчасово окупованою територією.

На час розгляду справи відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22 грудня 2022 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України №1668/39004 від 23 грудня 2022 року, до тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України відноситься вся територія Маріупольського району.

Статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000I) (п. 40).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку може застосовуватись як спосіб захисту, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, відповідно до постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування».

Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України).

Отже судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті його батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у зв`язку із залишенням спадкової справи в нотаріальній конторі, яка заведена на території Маріупольського нотаріального округу Донецької області, яка віднесена до тимчасово окупованих російською федерацією територій України, а тому відсутній доступ до заведеної спадкової справи, і позивач не має можливості отримати у нотаріальній конторі, де заведена спадкова справа, свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач позбавлений можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину за заповітом, а обраний спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, відтак позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір, але в своїй позовній заяві, поданій до суду не зазначив, що бажає стягувати сплачений судовий збір з відповідача, тому такий судовий збір судом не стягується.

Керуючись ст. ст. 16, 321, 328, 392, 1216-1218, 1223, 1236 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81-82, 89, 109, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273, 282, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 56,30 кв.м, житловою площею 37,80 кв.м, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя: Т.П. Терещенко