Справа № 298/264/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 грудня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 27 травня 2024 року, ухвалене суддею Тарасевич П.П., в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу

встановив:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позов мотивує тим, що 22 листопада 2008 року між сторонами було укладено шлюб, від шлюбу у них народилось двоє спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка зазначає, що протягом останніх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, їх спільне життя стало неможливим, нестерпним через несумісність характерів та поглядів на сімейне життя ведення та спільного господарства.

На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. Протягом останніх 3 місяців сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, та за глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає.

За наведених обставин шлюб позивача з відповідачем носить лише формальний характер, примирення з відповідачем неможливе. Сім`я фактично розпалась, в зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення.

Рішенням Великоберезнянського районного суду від 27 травня 2024 року позов задоволено, шлюб розірвано.

Суд мотивував своє рішення тим, що сторони у справі проживають окремо, позивачка наполягає на розлученні, вважає, що примирення між сторонами неможливе. Оскільки, сім`я розпалася остаточно, шлюбні відносини зберегти з огляду на ставлення сторін не виявляється можливим, то шлюб потрібно розірвати.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви про розірвання шлюбу відмовити.

Вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення, яке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В своїх доводах посилається на те, що у шлюбних відносинах з позивачкою перебуває вже шістнадцять років за весь час перебування у шлюбі у подружжя під час ведення спільного господарства були наявні невеликі конфлікти, які носили короткостроковий характер, однак відносини у сім`ї були хорошими та гармонійними.

Позивачка не повідомляла відповідача про намір розірвати з ним шлюб, вивезла дітей без його відома в Німеччину та проживає окремо. Однак, відповідач зацікавлений у збереженні сім`ї та шлюбних відносин та хоче примирення.

Суд першої інстанції у примиренні між позивачкою та відповідачем відмовив, що на думку апелянта є неправомірним.

У дане судове засідання учасники справи не з`явились.

Від адвоката Хохрун І.І., який діє в інтересах позивачки ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Від апелянта ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що він перебуватиме за межами Закарпатської області. Проте, зважуючи на те, що відповідач надав суду всі пояснення і доводи, які бажав надати, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, тому колегія суддів вважає за можливе вирішити справу по суті заявлених вимог (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц).

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що у січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

22.11.2008 виконавчий комітет Костринської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області зареєстрував шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 12. Дана обставина стверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб від 24.06.2022 р. серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу у сторін народилась двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується повторно виданими свідоцтвами про народження від 16 березня 2009 року серії НОМЕР_2 , від 16 серпня 2011 серії НОМЕР_3 .

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

З аналізу ч. 7 ст. 240 ЦПК України слідує, що надання строку для примирення подружжя у шість місяців є правом суду, а не його обов`язком.

Ухвалою Великоберезнянського районного суду від 27.05.2024 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні клопотання про надання примирення.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Подружнє життя між сторонами виявилося неможливим, внаслідок відсутності взаєморозуміння між ними, різних характерів, поглядів на сімейне життя, ведення спільного господарства. У зв`язку з цим між ними втрачено взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного. Примирення між ними неможливе, шлюб існує лише формально.

Вказане підтверджується небажанням ОСОБА_2 в подальшому перебувати в шлюбі з відповідачем.

Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку, що оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, позов підлягає задоволенню.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогами ст. 112 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їх дітей.

А доводи ОСОБА_1 , що судом не надано строку на примирення не заслуговують на увагу, оскільки від ухвалення оскаржуваного рішення та до моменту призначення і розгляду справи апеляційним судом минуло майже сім місяців та за цей значний проміжок часу примирення між сторонами не відбулось, оскільки позивачка не бажає примирюватись та наполягає на розірванні шлюбу.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає реальних можливостей в обох сторін для досягнення між ними примирення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не вказують на те, що судом прийнято рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

З врахування вищенаведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без зміни, а сама апеляційна скарга відповідача без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, і доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують.

Враховуючи зазначене та керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Великоберезнянського районного суду від 27 травня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: