Єдиний унікальний номер 341/2717/23
Номер провадження 2/341/120/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 грудня 2024 року м.Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Куценко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Сегін І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Галичів порядку загального позовного провадження з викликом учасників процесу цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Івано-Франківського районного нотаріального округу Засєдко Надія Ігорівна, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просив суд визнати свідоцтво про право на спадщину на частину домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виданого ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 недійсним, скасувати державну реєстрацію речового права на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстрованого (внесеного) на підставі цього свідоцтва.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , належало в цілому на праві власності його бабі ОСОБА_4 та прабабі ОСОБА_3 . ОСОБА_3 до дня своєї смерті проживала за вказаною адресою зі своєю дочкою ОСОБА_4 . Оскільки ОСОБА_3 заповіту не складала, її спадкоємцями були її діти: ОСОБА_4 (баба позивача) та ОСОБА_2 (відповідач у справі). Відповідач не звертався до нотаріуса у встановлений законом термін з заявою про прийняття спадщини.У зв`язку з тим, що донька померлої ОСОБА_4 на час відкриття спадщини постійно мешкала разом зі своєю матір`ю, в силу вимог ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, однак за життя це право не оформила.На випадок своєї смерті ОСОБА_4 склала заповіт, відповідно якого все своє мано заповіла своєму онукові ОСОБА_1 (позивачу у справі).Зазначає, що відповідач після смерті своєї матері - ОСОБА_3 у встановленому законом порядку спадщину не прийняв, тау подальшому звертався до суду для призначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області заяву задоволено та надано додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, проте постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03.02.2022 року скасовано рішення суду першої інстанції. У зв`язку з чим позивач вважає, що свідоцтво про право на спадщину видане особі, яка не мала права на спадкування. Просить суд визнати свідоцтво про право на спадщину на частину вищезазначеного домоволодіння, виданого ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 недійсним, скасувати державну реєстрацію речового права на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстрованого (внесеного) на підставі цього свідоцтва.

Ухвалою суду від 12.12.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 23.01.2024 року за клопотанням сторони позивача у приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Засєдко Н. І. витребувано копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 ..

Ухвалою суду від 19.03.2024 року за клопотанням сторони позивача від Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву витребувано копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 ..

Ухвалою суду від 22.03.2024 року за клопотанням сторони позивача вжито заходи забезпечення позову: накладено арешт у вигляді заборони відчуження частини домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрованого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом за ОСОБА_2 .

Відзив на позовну заяву та пояснення від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, до суду не надходили.

Ухвалою суду від 01.07.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду з викликом учасників провадження.

У судове засідання 19.12.2024 року сторони, їхні представники та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,не з`явились.

Від представника позивача адвоката Задної Р. Є. надійшла заява, в якій сторона позивача позовні вимоги підтримала, не заперечувала щодо винесення заочного рішення.

Від третьої особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України - учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд враховує, що судові засідання неодноразово відкладались з причин подання стороною відповідача заяв про відкладення розгляду справи.

Зокрема, в судове засідання, призначене на 19.12.2024 року, відповідач та його представник не з`явились. Від представника відповідача надійшла до суду письмова заява про відкладення розгляду справи через стан здоров`я відповідача та на підтвердження заяви надано довідку КНП «Галицька лікарня». Відповідно до наданої довідки ОСОБА_2 знаходиться на стаціонарному лікуванні з 07.11.2024 по час надання довідки, в терапевтичному відділенні КНП «Галицька лікарня». Довідка датована 15.11.2024 року. Враховуючи, що судове засідання призначено на 19.12.2024, а довідка на обґрунтування причин неможливості явки відповідача в судове засідання містить інформацію станом на 15.11.2024 (строк більше місяця, тобто неактуальна інформація станом на час розгляду справи), суд не може оцінювати її як належний доказ поважності причин неявки до суду. Крім того, інтереси відповідача представляє представник, який також до суду не з`явився, підтвердження причин поважності неявки до суду не надав.

Судом було вжито всіх заходів щодо дотримання прав відповідача на участь у судових засіданнях, що виразилося в неодноразовому відкладенні судових засідань та наданні часу для підготовки та явки до суду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.97 року N 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28.10.98 та "Креузпроти Польщі" від 19.06.2001).

Суд враховує, що в разі неможливості явки в судове засідання сторона не позбавлена права надаватидокази чи пояснення. Згідно зі ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Тобто у відповідача було достатньо часу для викладення своєї позиції у відповідній заві по суті справи.

Ураховуючи неодноразові відкладення судових засідань за клопотанням сторони відповідача, враховуючи передбачену законом можливість учасників брати участь в судовому процесі та реалізовувати свої права через представників, а також керуючись принципом розумності строків розгляду справи,в суду наявні підстави для розгляду справи без учасників, які не з`явились до суду без поважних причин, та ухвалення заочного рішення у справі відповідно до ст.280 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про прав власності на будинковолодіння, видане на підставі рішення виконавчого комітету Залуквянської сільської ради 10 грудня 2002 року, № 64/6, будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належало ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 26).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (т.1 а.с. 202).Заповіт від її імені не посвідчувався. Після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа №9/2015(т.1 а. с. 196-252). Протягом встановленого законом шестимісячного строку з заявою про прийняття спадщини спадкоємці до нотаріуса не звертались. Син померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті його матері. Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23.06.2015 року у справі № 341/1042/15-ц позовні вимоги задоволено, визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_3 (т.1 а.с. 201). 17.05.2021 року відповідачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 251).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , 17.05.2021 року зареєстровано право власності на 1/2 домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 541, виданого17.05.2021 приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Засєдко Надією Ігорівною.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 (т.1 а.с.84).

Довідкою № 326 від 07.05.2021, виданою Залуквянським старостинським округом, встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала одна за адресою: АДРЕСА_1 ..

08.09.2017 року ОСОБА_4 було складено заповіт, в якому вона все своє майно на випадок смерті заповіла своєму онуку - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (позивачу у справі) (т.1 а. с. 97).

Позивач прийняв спадщину після померлої баби ОСОБА_2 , що підтверджується копією спадкової справи (т.1 а.с. 83-146), зокрема частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач вважає, що має також спадкові права на іншу частку вищезазначеного домоволодіння, так як ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину після своєї матері ОСОБА_3 на частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки проживала з останньою по день смерті за вказаною адресою.

У зв`язку з чим позивачем подано апеляційну скаргу на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23.06.2015 року у справі № 341/1042/15-ц.Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03.02.2022 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову (т.1 а. с. 39-46).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. ст. 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 1216-1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч. 4 ст. 1236 ЦК України чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно дост.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Необхідною підставою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю, який пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, є наявність рішення суду, яке набрало законної сили, про визначення йому додаткового строку для подання такої заяви.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Рішення суду на підставі якого відповідач набув права на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , та в подальшому отримав свідоцтво про право на спадщину (набув право власності на спадкове майно), скасовано постановою апеляційного суду. Постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 03.02.2022 року у справі, ЄУН 341/1042/15-ц, набрала законної сили,не змінена та не скасована.

У постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1193цс15 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) вказано: «якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення».

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, в тому числі, обов`язковість судового рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ч.1ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (постанова КЦС ВС від 17.12.2019 по справі №641/1793/17).

Преюдиційність у процесуальному праві виражається в обов`язку суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набутим законної сили судовим рішенням. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (Постанова Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не оплачує загальним захистом цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з оформленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що обґрунтовується на загальному, повному, об`єктивному та зовнішньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведені норми права та встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 не мав права на спадкування на 1/2 частину домоволодіння, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,після смерті своєї матері ОСОБА_3 , а тому виданейому17.05.2021 року приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Засєдко Надією Ігорівною свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 541, за законом підлягає визнанню недійсним.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст.26Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» із зазначених вище підстав підлягає скасуванню державна реєстрація права власності на частину домоволодіння, яке знаходиться адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_2 здійснене на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58151745, приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Засєдко Надією Ігорівною 17.05.2021 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-81, 95, 211, 247, 263-265, 280, 273, 354-355, 384 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Івано-Франківського районного нотаріального округу Засєдко Надія Ігорівна, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним- задовольнити.

Визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 17 травня 2021 року приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Засєдко Надією Ігорівною, зареєстроване у реєстрі за № 541, ОСОБА_2 на частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 - недійсним.

Скасувати державну реєстрацію речового права на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстрованого (внесеного) 17 травня 2021 (номер відомостей про речове право 41964825) на підставі свідоцтва про право на спадщину № 541, виданого приватним нотаріусом ОСОБА_5 на частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 212),

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Галицьким районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду, при цьому, строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення судового рішення. В разі, якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його складання, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст. 284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 грудня 2024 року.

СуддяМихайло КУЦЕНКО