Справа № 694/1295/22
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2024 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Сакун Д.І.,

за участю секретаря судового засідання Литвин Н.М.,

розглянувши в приміщенні суду, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом адвоката Полежаки В.Ф., який діє відповідно до ордеру в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_4 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_4 ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

02.08.2022 року до Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява від представника позивача адвоката Полежаки В.Ф., в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 177942, 62 грн. Стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по оплаті правової допомоги відповідно до представлених документів.

Свої вимоги з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог мотивує тим, що 17 жовтня 2009 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Спільне життя не склалось і шлюб було розірвано рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 березня 2020року справа №694/165/20, яке набрало законної сили 16 квітня 2020 року. Від цього шлюбу у них народилася двоє спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 . Так, як батько дітей - ОСОБА_2 добровільно відмовлявся утримувати дітей, рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області по справі № 694/663/20 вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.05.2022 року і до досягнення дітьми повноліття. Добровільно відповідач не бажав виконувати рішення суду, тому позивач звернулася до Звенигородського відділу ДВС у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про примусове виконання рішення, в результаті чого було відкрито виконавче провадження №64332817 за виконавчим листом по справі №694/663/20 виданий 15.10.2020 року. Внаслідок невчасної сплати аліментів на протязі з травня 2020 року по січень 2021 року, квітень 2021 року, липень 2021 року, січень 2022 року, березень-квітень 2022 року зовсім не сплатив жодної копійки аліментів, станом на 01 серпня 2022 року виник борг в розмірі - 108878,46 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Звенигородського відділу ДВС у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 28.11.2022 року №19575. Загальна сума пені за несплату аліментів за всі періоди з помісячною розбивкою при повному обрахунку здійсненому відповідно до правової позиції Верховного Суду України складає 884770,62 грн., проте сума пені відповідно до положень ст. 196 СК України не може бути більшою 100 % заборгованості, а тому, підлягає стягненню пеня в розмірі існуючої заборгованості в загальній сумі 108878,46 грн.

Відповідачем відзив на позов та контррозрахунок не подано.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

02.08.2022 року до Звенигородського районного суду Черкаської області на розгляд надійшла дана позовна заява про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області (суддя Федорець С.В.) від 17.08.2022 року відкрито провадження та вирішено розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

19.09.2022 року до суду надійшла заява відповідача по справі ОСОБА_5 про зупинення провадження у справі. Вказана заява обґрунтована тим, що відповідач перебуває на військовій службі у складі Збройних Сил України. Ухвалою від 20.09.2022 року заява задоволена та зупинено провадження у справі.

Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області (суддя Федорець С.В.) від 20.09.2022 року зупинено провадження у справі.

08.11.2022 року до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог від представника позивачки ОСОБА_6 .

Розпорядженням керівника апарату Сінькевича М.В. від 11.07.2023 року № 111 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи згідно протоколу зборів суддів № 11 від 10.07.2023 року, і за результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2023 року справу передано для розгляду судді Звенигородського районного суду Сакун Д. І. та ухвалою від 13.07.2023 року прийнято до розгляду.

21.10.2024 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Полежаки В.Ф. про відновлення провадження, оскільки відповідач перебуває у військовій частині, яка дислокується в м. Києві, та він не знаходиться у зоні бойових дій, тому є всі підстави для відновлення провадження у справі.

Ухвалою суду від 12.11.2024 було відновлено провадження у справі. Дана ухвала мотивована тим, що військова частина у якій проходить службу відповідач не переведена

29.11.2024 до суду надійшла заява відповідача по справі ОСОБА_5 про зупинення провадження у справі. Вказана заява обґрунтована тим, що відповідач перебуває на військовій службі у складі Збройних Сил України.

Вирішуючи дане клопотання суд виходить з того, що ст..2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Вимога щодо дотримання розумного строку розгляду справи спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту, а відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі, перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно п.2 ч. 1ст.253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1ст. 251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази не лише перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема приймають участь у виконанні бойових завдань.

В обґрунтування заяви та підтвердження доводів до заяви відповідач надав довідку від 18.11.2024, з якої вбачається, що він знаходиться на службі в військовій частині НОМЕР_5 , однак суду не надано доказів, які б підтверджували, що підрозділ, у якому проходить службу відповідач, переведений на воєнний стан, зокрема, приймає участь у виконанні бойових завдань.

Отже, наданий доказ не підтверджує доводів відповідача.

Предметом даного спору є також щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, тобто в разі зупинення провадження право на належне утримання з боку батька може бути порушеним. Суд також приймає до уваги, що необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що призведе до порушення п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснювати швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для зупинення провадження у справі, тому у клопотанні відповідача необхідно відмовити.

Враховуючи ч. 8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що у Звенигородському ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на виконанні перебуває виконавчий лист № №694/663/20 виданий 15.10.2020 року Звенигородським районним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.05.2022 року і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданої позивачем від 28.11.2022 року №19575 заборгованість станом на 01 серпня 2022 року складає 108878,46 грн.

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК Україниу разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Щодо застосування норм права у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц (касаційне провадження № 14-616цс18) зробила висновок про те, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК Українипри виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

В той же час згідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК ( 2947-14) умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати дітей, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення про стягнення з нього аліментів. Проте свої зобов`язання вчасно не виконував.

Так, судом встановлено, що загальна сума пені за несплату аліментів за всі періоди з помісячною розбивкою при повному обрахунку здійсненому відповідно до правової позиції Верховного Суду України складає 884770,62 грн., проте сума пені відповідно до положень ст. 196 СК України не може бути більшою 100 % заборгованості, а тому, підлягає стягненню пеня в розмірі заборгованості в загальній сумі 108878,46 грн.

При цьому суд зазначає, що пеня нарахована позивачкою по серпень 2022 року включно, а погашення заборгованості відповідачем було здійснено після звернення позивачкою до суду, внаслідок чого заборгованість станом на грудень 2024 року відсутня. При визначенні розміру заборгованості, якою обмежено розмір пені суд виходив з розміру заборгованості вказаного за 2020-2022рр.

Щодо посилань відповідача на відсутність його вини у виникненні заборгованості, суд зазначає наступне.

При розгляді справи про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів застосовують субсидіарно положення ЦК України. У такому разі, якщо платник аліментів доведе, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, він є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Про це зазначив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 661/905/19.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника, дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 липня 2020 року справа №362/4462/16-ц.

Підстав для зменшення пені суд не вбачає, і вважає, що вона може бути стягнена в межах суми заборгованості.

Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову, не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред`явлених вимог з врахуванням змін і на підставі поданих сторонами доказів.

За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги повністю з врахуванням зменшення розміру позовних вимог.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, тому позивачкою при подачі позову судовий збір не сплачено.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Відтак, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211, 20 грн.

Разом з тим, в позовній заяві міститься клопотання позивача про стягнення судових витрат понесених на оплату правничої допомоги з відповідача. В підтвердження понесених витрат надано Договір про надання консультаційних та юридичних послуг від 21.07.2022, ордер, розрахунок витрат на правову допомогу від 02.08.2022, квитанцію до прибуткового касового ордеру №14 від 02.08.2022 на суму 7000,00грн.

Проаналізувавши наведений у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу опис наданих позивачу адвокатом послуг, а також подані ним документи, суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом позивача роботи (наданих послуг) відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по оплаті правничої допомоги в сумі 7000 грн.

Керуючись ст.ст.181, 195,196 СК України, ст.ст.12,13,76 81,82, 89,141,211,263-265, 280-282, ч.1 ст.354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов позовом адвоката Полежаки В.Ф., який діє відповідно до ордеру в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_4 ,) про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей,- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_4 ,) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, у розмірі 108878,46 грн.

Стягнути ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_4 ,) на користь держави 1211,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_4 ,) понесені нею судові витрати зі сплати правничої допомоги в сумі 7000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення підписане 27.12.2024.

Суддя Д.І. Сакун