Провадження № 22-ц/801/161/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2024 рокуСправа № 127/12416/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу): ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2023 року, постановлене у складі судді Антонюка В. В., в м. Вінниця, повний текст рішення відповідає даті його ухвалення, -

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року АТ комерційний банк «Приватбанк» звернулося із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позовна заява обґрунтована тим, що 18 липня 2006 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір та підписано заяву № б/н. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 31 000,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

В процесі користування кредитним рахунком відповідач своєчасно не повернула кредитні грошові кошти, а тому станом на 15.04.2023 року утворилася заборгованість в розмірі 38 546.18 грн., яка складається з: 31 531.58 грн. заборгованості за кредитом та 7 014.60 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2023 року позов задоволено:

-Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором № б/н від 18.07.2006 року в розмірі 38 546 (тридцять вісім тисяч п`ятсот сорок шість) гривень 18 копійок, яка складається з наступного: 31 531,58 грн. - заборгованість за кредитом; 7 014,60 грн. - заборгованість за відсотками за користуванням кредитом.

- Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 гривень.

Судове рішення мотивоване тим, що між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Позивачем доведено наявність заборгованості відповідача, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача за кредитним договором б/н від 18.07.2006 р. заборгованість в розмірі 38 546,18 грн. та понесені позивачем судові витрати.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 01 грудня 2023 року (згідно відбитку печатки Укрпошти: а. с. 80) подала апеляційну скаргу, мотиви якої зводяться до того, що позивачем при зверненні до суду із позовом був пропущений строк позовної давності. Умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 15 числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу, впродовж встановленого апеляційним судом строку, не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

По справі встановлено наступні обставини.

18 липня 2006 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 17).

Згідно інформації, викладеної в цій заяві, відповідач підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківського обслуговування (а. с. 18 26).

Банк, звертаючись до суду із позовом, надав анкету-заяву від 18 липня 2006 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанку», яка підписана відповідачем, розрахунок заборгованості за договором, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» від 18 липня 2006 року, а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms ( а. с. 17,18-26, 3-14, 16, 39 -57).

Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 15 квітня 2023 року становить 38 546,18 грн., яка складається з наступного: 31 531,58 грн. - заборгованість за кредитом; 7 014,60 грн. - заборгованість за відсотками за користуванням кредитом.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

В силу статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому, в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

18 липня 2006 року ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «Приватбанку» з метою отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.

На підтвердження існування договірних відносин позивачем по справі було надано: анкету-заяву від 18 липня 2006 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», яка підписана відповідачем; розрахунок заборгованості за договором № б/н від 18 липня 2006 року; довідку про надання кредитних карток ОСОБА_1 ; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н); копію паспорту споживчого кредиту; виписку за договором № б/н за період 18.07.2006 17.04.2023.

Суд першої інстанції оцінив докази в їх сукупності та дійшов вірного висновку, що по справі доведено укладення договору про надання банківських послуг: надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості, яка виникла у відповідачки ОСОБА_1 перед позивачем АТ КБ «ПриватБанк», рішення суду ґрунтується на повному та всебічному дослідженні та оцінці доказів по справі, ним вірно встановлено обставини, які мають істотне значення для вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до того, що позивачем при зверненні до суду пропущений строк позовної давності і саме з цієї підстави відповідачка просить відмовити у задоволенні позову.

Оцінюючи вказаний аргумент апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з статтями 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями частин 3, 4 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (стаття 367 ЦПК України), відтак за загальним правилом заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення цього суду у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін як одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідачки ОСОБА_1 , доказів її належного повідомлення (стаття 128 ЦПК України) про день та час судового розгляду, вручення копії позовної заяви з додатками матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення за відсутності відповідачки, не повідомленої про час і місце розгляду справи, позбавив її можливості надати пояснення стосовно заявлених позовних вимог, навести свої доводи та міркування, надати докази на їх підтвердження, заявити клопотання, у тому числі й щодо застосування позовної давності.

Відтак той факт, що відповідачка, яка не була належно повідомлена судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брала участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви відповідачки про застосування позовної давності, хоча така заява не подавалася нею у суді першої інстанції. (При цьому апеляційний суд враховує правовий висновок ВП ВС, викладений у постанові від 11.10.2023 року у справі № 756/8056/19.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1 та 5 статті 261 ЦК України).

Термін позовної давності по кожному щомісячному платежу в межах строку кредитування відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України починається після невиконання або неналежного виконання позичальником чергового платежу і обчислюється окремо по кожному простроченого платежу. В такому випадку, позовна давність у три роки встановлюється окремо до кожного невиконання щомісячного платежу. Тому, в разі порушення позичальником зобов`язань за кредитом, позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

18 липня 2006 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.17), в якій серед іншого містяться умови кредитування: розмір кредитного ліміту, базова відсоткова ставка 36 %, термін дії кредитного ліміту дорівнює терміну дії карти, заборгованість погашається щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості як шляхом внесення готівки, так і шляхом списання Банком з Дебетної картки.

Кредитні картки ОСОБА_3 неодноразово пере випускалися, що підтверджено відповідною інформацією з банку (а.с.15) та наразі діючою є кредитна карта, відкрита 30.12.2020 року з терміном дії до листопада 2024 року.

Як вбачається з наданих позивачем розрахунків заборгованості за період з липня 2006 по травень 2015 (а.с.3) з червня 2015 по червень 2019 (а.с.4 7), з липня 2019 по квітень 2023 (а. с. 8-14) та випискою про рух коштів за договором за період з 18.07.2006017.04.2023 (а.с.39 57), ОСОБА_3 за весь період користування кредитними коштами здійснювала численні операції з використання кредитних коштів та погашення заборгованості, а остання операція по використанню кредитних коштів відбулася 27.05.2022 року та полягала у знятті готівки в розмірі 97 грн і остання операція з поповнення кредитної карти відбулася 12.05.2022 року шляхом поповнення готівкою в розмірі 500 грн. та списання суми вкладу з «Скарбнички» 27.05.2022 року в сумі 100 грн.

Банк звернувся до суду в травні 2023 року, тобто в межах строку позовної давності, відтак підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності немає.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін можливе, якщо суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не спростовують ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому апеляційну скаргу відповідачки слід залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2023 року залишити без змін.

Вирішуючи питання судових витрат, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України та того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, понесені нею судові витрати у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді, слід залишити за нею. Доказів понесення судових витрат позивачем в апеляційній інстанції матеріали справи не містять.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь - якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню з урахуванням винятків, перелічених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 367, 374, 375, 381 - 384, ст. 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді, залишити за нею.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її підписання та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк