КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/44983/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1976/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Кирилюк Г.М., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Ольшевської І.О., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хоменко Вікторія Валеріївна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк для подачі до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном в один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Померлий ОСОБА_3 був громадянином РФ, де був зареєстрований та постійно проживав. Позивач хоч і зареєстрована в м. Києві, однак постійно та тривалий час проживала в республіці Кіпр. Позивачу ніколи не було відомо про те, що на території України є будь-яке майно батька, адже він був громадянином іншої держави, а на території України не був вже тривалий час. На думку позивача, померлим було приховано факт наявності в нього майна на території України. За таких обставин у позивача не виникло автоматичного обов`язку звернутись із заявою при прийняття спадщини саме в Україні.

Дізнавшись із засобів масової інформації про смерть батька, позивач почала вживати заходів для прийняття спадщини за батьком, адже їй було достеменно відомо про наявність майна тільки на території РФ. Позивач звернулась до нотаріуса в РФ із заявою про прийняття спадщини та після ознайомлення із спадковою справою їй стало відомо про наявність майна батька на території України, а саме квартири загальною площею 69.7 кв.м, що складається з трьох житлових кімнат і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

29 вересня 2021 року представником в інтересах позивача приватному нотаріусу КМНО Хоменко В.В. було подано заяву про прийняття спадщини. 12 жовтня 2021 року в інтересах позивача приватному нотаріусу КМНО Хоменко В.В. в установленому порядку було подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом щодо майна померлого батька, громадянина РФ - ОСОБА_3 , в межах відкритої спадкової справи № 07/2021. Проте 12 жовтня 2021 року приватним нотаріусом КМНО Хоменко В.В. представнику позивача вручено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 156/02/31. Вказана постанова нотаріуса мотивована тим, що нотаріальна дія не може бути вчинена, оскільки ОСОБА_1 пропущений передбачений законодавством шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Наведені обставини, на думку позивача, свідчать про поважність причини пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини і є підставами для задоволення даного позову (т. 1 а.с. 1-5).

У лютому 2022 року представник відповідача - адвокат Басараб Н.В. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначаючи про те, що обставини, наведені позивачем, не є поважними та не є причиною, через які може бути встановлений додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яку прийняла його неповнолітня донька ОСОБА_1 , 2009 року народження. Позивач достовірно знаючи по смерть батька (було повідомлено майже всіма провідними засобами інформації на сайтах України та світу, а також соціальних мережах) та відкриття спадщини, не виявила бажання скористатись своїм правом на подання та прийняття спадщини в шестимісячний строк. Позивач своєчасно спадщину не прийняла без будь-яких причин, тобто свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчинила дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття, а тому підстави для задоволення позову відсутні (т. 1 а.с. 50-53).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В., про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - залишено без задоволення (т. 2 а.с. 105-113).

Не погодившись з рішенням районного суду, 30 жовтня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Поваляєв О.Б. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (т. 2 а.с. 120-139).

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, без урахування обставин, що мають значення для справи. Представник відповідача вказував, що у цій справі має місце приховування від позивача факту смерті її батька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Про те, що у померлого була донька (позивач) було відомо широкому загалу, а також законному представнику відповідача. Таким чином, безпідставним є висновок суду щодо обізнаності позивача про смерть батька через засоби масової інформації. Вважає, що не знання про смерть спадкодавця - це не факт, який підтверджує відповідні труднощі, а факт, який за своєю суттю вказує на неможливість подання заяви про прийняття спадщини до моменту, коли особа дізнається про смерть спадкодавця.

Про наявність спадкового майна на території України позивачу стало відомо не одразу, адже померлий був громадянином іншої держави, а законодавство жодної країни не зобов`язує спадкоємця подавати заяву про прийняття спадщини у кожній країні світу та припускати, що в такій країні може бути спадкове майно. Крім того, суд першої інстанції не врахував, що згідно п. 3.3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, встановлено обов`язковість особистого звернення спадкоємця, а подання заяви про прийняття спадщини неможливе через представника.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Басараб Н.В. просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року залишити без змін (т. 2 а.с. 181-190).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Поваляєв О.Б. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити. Представник ОСОБА_1 - адвокат Басараб Н.В. заперечувала проти задоволення скарги і просила її відхилити.

Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ним адресами, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили. Проте факт належного повідомлення позивачки ОСОБА_1 підтвердив її представник - адвокат Поваляєв О.Б., а належне сповіщення відповідачки ОСОБА_1 , законного представника ОСОБА_2 їх представник - адвокат Басараб Н.В. в суді не заперечувала про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 2 а.с. 163-164, 174-180, 205)

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволеннюз наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом позивач як на підставу для визначення додаткового строку для прийняття спадщини посилалась на те, що вона постійно проживала у Республіці Кіпр, хоча вони з батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і мати теплі відносини та підтримували зв`язок, проте, їй не було відомо про його смерть; також не було відомо про наявність нерухомого майна на території України, яке входить до складу спадщини; перенесла важке захворювання на Covid-19, що унеможливлювало своєчасну поїздку до РФ з метою подання заяви про прийняття спадкового майна, та тільки у вересні 2021 року їй стало відомо про наявність майна на території України.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами існування об`єктивних перешкод для прийняття спадщини та поважності причин пропуску нею строків для звернення з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів погодилась з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до свідоцтва про народження від 09.10.1961 НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про народження від 14.04.2009 НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 131).

ІНФОРМАЦІЯ_2 на території РФ помер ОСОБА_3 , що вбачається з свідоцтва про смерть від 06.01.2021р. НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 125-126).

У матеріалах справи міститься копія спадкової справи № 07/2021, заведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянина РФ ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 123-250, т. 2 а.с. 1-16).

02 липня 2021 року до приватного нотаріуса КМНО Хоменко В.В. надійшла заява ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 124).

29 вересня 2021 року ОСОБА_1 подала до приватного нотаріуса КМНО Хоменко В.В. заяву про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 165).

11 жовтня 2021 року приватний нотаріус КМНО Хоменко В.В. надала відповідь, у якій повідомила, що ОСОБА_1 пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини (ст.ст. 1269, 1270 ЦК України) та роз`яснено право звернутися до суду для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 168).

Постановою приватного нотаріуса КМНО Хоменко В.В. від 12 жовтня 2021 року № 156/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянина РФ ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 175).

24 січня 2022 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В. надійшла заява ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 228).

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18) Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні (висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі №6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-1215цс16; та постановах Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №385/483/17, від 06 червня 2018 року у справі №592/9058/17-ц).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходив із того, що позивач у передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк не подала заяву про прийняття спадщини, а її доводи щодо поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини не є такими, які б свідчили про об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для спадкоємця щодо подання у передбачений законом термін заяви про прийняття спадщини.

Надані позивачем докази не підтверджують поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

Апеляційний суд відхилив доводи позивача, що відповідач не повідомила її про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відкриття спадщини в Україні, оскільки відповідач такого обов`язку не має, а невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, не може бути поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Апеляційний суд зауважив, що для подання заяви про прийняття спадщини не обов`язково їхати до нотаріальної контори, оскільки законодавство не позбавляє спадкоємця права направити таку заяву за допомогою засобів поштового зв`язку, а також подати її через орган місцевого самоврядування.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 09 лютого 2022 року у справі № 709/769/19 (провадження № 61-13720св20).

З цих підстав апеляційний суд також відхилив доводи апелянта, що вона не могла приїхати в Україну для прийняття спадщини у зв`язку з карантинними обмеженнями та відсутністю транспортного сполучення між двома країнами.

Доводи апелянта щодо того, що вона не знала про наявність на території України у власності померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нерухомого майна, яке входить до складу спадщини, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Суд апеляційної інстанції перевірив та відхилив посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду у постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 758/13293/18, в якій суд, визначивши додатковий строк для прийняття спадщини, врахував наявність у спадкоємця перешкод для подання заяви про прийняття спадщини, а саме тяжкий стресовий стан, спричинений втратою матері у 18-річому віці, необхідність отримання свідоцтва про смерть спадкодавця з апостилем. Натомість таких обстави у справі, що переглянута апеляційним судом не встановлено, зокрема, позивачка ОСОБА_1 є дорослою людиною, має власний бізнес, у спірний період відвідувала м. Київ, про що свідчать надані представником позивачки докази перетину кордону протягом 2021 року.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати мають бути віднесені на її рахунок.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 01 лютого 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Г.М. Кирилюк

В.М. Ратнікова