Справа № 503/1695/23
Провадження № 2/503/216/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Калашнікової Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Вдовиченко В.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення зобов`язання по сплаті боргу та визнання права власності на об`єкти нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить припинити зобов`язання відповідача ОСОБА_2 перед нею щодо сплати боргу в розмірі 540610 гривень 50 копійок у спосіб передачі їй у приватну власність магазину бару та земельної ділянки, загальною площею 0,0702 га, що розташовані в АДРЕСА_1 , та належать відповідачу на праві приватної власності, а також визнати за нею право власності на такі об`єкти нерухомого майна в порядку виконання зобов`язання за борговою розпискою.

Позовна заява обґрунтована тим, що 30.08.2022 року відповідач ОСОБА_2 ._взяв у борг у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 15 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 30.08.2023 року, про що власноруч склав боргову розписку. Однак до цього часу грошові кошти не повернув. Крім того, в розписці відповідач зазначив, що у випадку неповернення боргу зобов`язується передати їй у власність магазин бар та земельну ділянку, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 16.01.2024 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

В підготовче судове засідання позивач не з`явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила проводити розгляд справи у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання також не з`явився, разом з тим надав до суду заяву, зі змісту якої вбачається, що позовні вимоги відповідач визнав у повному обсязі, підтвердив, що дійсно брав у борг у позивача зазначену у позові суму та не заперечує про те, що в рахунок погашення боргу, якій він не в змозі повернути, згоден передати у власність ОСОБА_1 належні йому на праві приватної власності магазин-бар та земельну ділянку, що розташовані у АДРЕСА_1 .

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши, оцінивши та проаналізувавши письмові докази у цивільній справі, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником магазин-бару, загальною площею 100,8 кв.м, що складається з магазин-бару літера «А», підвалу літера «а», площадки літера «а-1», гаражу літера «Б» та вбиральні літера «В», та земельної ділянки, площею 0,070 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Дані обставини підтверджуються копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №230708394 від 02.11.2020 року(а.с. 36), копією технічного паспорту від 29.07.2020 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 (а.с.40-41) та копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №926945, виданого 01.02.2007 року, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за №03 (а.с.48).

Як вбачається зі змісту оригіналу розписки від 30.08.2022 року, ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 11.05.2013 року Кодимським РВУМВС України в Одеській області, отримав у борг від ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 29.12.2001 року Кодимським РВУМВС в Одеській області, грошові кошти в сумі 15000 доларів США з умовою повернення боргу до 30 серпня 2023 року, та зобов`язався у випадку неможливості повернення боргу, передати у приватну власність ОСОБА_1 магазин-бар та земельну ділянку, які належать йому на праві приватної власності та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . На час розгляду справи кошти відповідачем не повернуто.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмову від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язань.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та двох - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

Отже, суд приходить до висновку, що зазначена розписка є належним письмовим доказом укладення між позивачем та відповідачем договору позики в указаній в ній сумі. Вона підтверджує як його укладення, так і суму позики, дату отримання коштів в борг, зобов`язання їх повернення у визначену в ній дату, а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу або передачі у приватну власність позивача ОСОБА_1 вищевказаних об`єктів нерухомого майна в рахунок погашення боргу в обумовленому розмірі у разі його неповернення відповідачем ОСОБА_2 . Оригінал розписки долучено до матеріалів справи (а.с.11).

Станом на день звернення з позовом та на час розгляду справи відповідачем не спростовано вимоги позивача, не надано доказів повернення суми боргу. Крім того, відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі та підтвердив у заяві факт отримання ним коштів у розмірі 15000 доларів США, в борг, а також вказав, що кошти ним не повернуто у встановлений в розписці строк та він не заперечує проти передачі у приватну власність ОСОБА_1 належних йому на праві приватної власності магазин-бару та земельної ділянки, розташованих у АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргу в сумі, що вказана в умовах розписки.

Враховуючи вищевикладене позовні вимоги підлягають задоволенню.

У зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути судовий збір у розмірі 6479,70 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 18, 206, 207, 263-265, 294, 315-319, 353, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення зобов`язання по сплаті боргу та визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, - задовольнити.

Припинити зобов`язання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканця АДРЕСА_1 , перед ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешканки АДРЕСА_1 , щодо сплати боргу в розмірі 540610 гривень 50 копійок відповідно до розписки від 30.08.2022 року у спосіб передачі їй у приватну власність магазину бару та земельної ділянки, загальною площею 0,070 га, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на магазин бар, що розташований в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на земельну ділянку, площею 0,070 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №926945, виданого 01.02.2007 року, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за №03.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 6479 (шість тисяч чотириста сімдесят дев`ять) гривень 70 копійок, сплачений нею за звернення з позовом до суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.О. Калашнікова