єдиний унікальний номер справи 531/2739/23
номер провадження 2/531/7/24
30 січня 2024 року м.Карлівка
Карлівський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Попова М.С.,
за участю секретаря - Клименко Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №531/2739/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи : Карлівського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати аліментів та стягнення сплачених аліментів,
У позові посилається на те, з 18.09.2012 сторони по справі перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Карлівського районного суду від 18.08.2014. Від шлюбу у сторін мається дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За заявою відповідачки, рішенням Карлівського районного суду по справі №531/1394/14-ц стягнуто із ОСОБА_1 аліменти у розмірі частини доходу позивача на користь ОСОБА_5 на утримання їхньої спільної дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття, починаючи з 30.07.2014 року. У серпні 2021 року позивач дізнався, що він не є батьком дитини. Відповідачка записала позивача батьком, оскільки вони тоді перебували у зареєстрованому шлюбі. 22.06.2022 позивач звернувся до суду з позовом про оспорювання батьківства та виключення його з актового запису про народження дитини. Заочним рішенням Карлівського райсуду від 26.05.2023 по справі № 531/1092/22 позовні вимоги було задоволено та виключено відомості про батьківство ОСОБА_1 , як батька дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Станом на 01.03.2023 заборгованість по аліментам відсутня, позивач їх сплачував вчасно та добросовісно.
Позивач до суду не з`явився, але його представник надав заяву, у якій підтримав вимоги позову просив задовольнити, справу просив розглядати без його участі та без участі позивача. Заперечення проти заочного розгляду справи не вказав.
Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Клопотання про розгляд справи за її відсутності, відзив на позов, від відповідача до суду не надходили. Тому суд, за згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Представник третьої особи до суду не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомлено.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З 18.09.2012 сторони по справі перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Карлівського районного суду від 18.08.2014 (а.с.14).
Від шлюбу у сторін мається дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).
24.02.2020 відкрито виконавче провадження НОМЕР_4 про примусове виконання виконавчого листа Карлівського районного суду №531/1394/14-ц виданого 18.08.2014 про стягнення із ОСОБА_1 аліментів у розмірі частини доходу позивача на користь ОСОБА_5 на утримання їхньої спільної дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття, починаючи з 30.07.2014 року (а.с.12).
Заочним рішенням Карлівського райсуду від 26.05.2023 по справі № 531/1092/22 позовні вимоги було задоволено та виключено відомості про батьківство ОСОБА_1 , як батька дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15-16). Дане рішення набрало законної сили 27.06.2023.
Станом на 01.03.2023 заборгованість у позивача зі сплати аліментів за виконавчим листом №531/1394/14-ц, відсутня (а.с.10).
Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначає Сімейний кодекс України (далі - СК України).
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.
Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до ст. 188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.
Стаття 121 СК України містить загальні підстави виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини, за якими: права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
У відповідності до норм статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
Згідно зі статтею 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини.
Отже, за змістом зазначених норм права, походження дитини від певної особи визначається за фактом народження дитини від цієї особи в шлюбі або поза ним, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, документом закладу охорони здоров`я про народження дитини дружиною та свідоцтвом про народження дитини, виданим органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі актового запису про народження.
Факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо виховання та утримання дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України у тому числі обов`язків щодо утримання дитини.
За загальним змістом цих норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитини саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком.
Відповідно до частини 2 статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що ця особа не є біологічним батьком дитини, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку особи, яка була зазначена у свідоцтві про народження, як батько.
Норми цивільного права поділяються на норми матеріального та норми процесуального права.
За загальним поняттям нормами матеріального права є правові норми, які визначають права та обов`язки учасників суспільних правовідносин, правила їх суспільної поведінки та санкції за порушення цих приписів, а нормами процесуального права є правила про порядок реалізації норм матеріального права та вирішення судової справи (порядок розгляду справи в суді тощо).
При цьому норми матеріального права можуть міститься у законодавчому акті, який за загальним своїм змістом є процесуальним законом і навпаки, норми процесуального права можуть міститься у законодавчому акті, який за своєю суттю є матеріальним законодавчим актом.
Так, за правилами частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
За своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному Законі суті цієї норми не змінює.
Отже, за змістом цієї норми права, особа з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі у випадку зміни будь-яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, у тому числі щодо припинення такого обов`язку. При цьому, зазначена норма не надає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому не можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів першочергово дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів, зокрема й виключення з акту про народження дитини відомостей про походження дитини від певної особи.
Вказаних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 511/219/18.
Оскільки, заочним рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 26.05.2023 по справі № 531/1092/22 виключено відомості про батьківство ОСОБА_1 , як батька дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у нього відсутній обов`язок утримувати дитину (сплачувати аліменти) з дати набрання даним рішенням законної сили, тобто з 27.06.2023.
Щодо вимоги про стягнення з відповідачки сплачених позивачем аліментів слід зазначити наступне.
Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Правовий аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За загальним правилом, передбаченим частиною першою статтею 1215 ЦК України, безпідставно набуті аліменти не підлягають поверненню.
Аналіз частини першої статті 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Схожий за змістом висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та підтриманий сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 382/1728/18).
Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія "добросовісність" закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права.
ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.
З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.
Відповідно до положень статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Водночас, вимога про повернення коштів, витрачених на забезпечення життєдіяльності дитини, не відповідає інтересам дитини. Крім того, період, за який позивач просить повернути сплачені в рахунок аліментів кошти - з 29.02.2020 по 29.02.2023, тоді як позовні вимоги про оспорювання батьківства задоволені заочним рішенням суду від 26.05.2023 (дата набрання законної сили якого - 27.06.2023).
Аліментні кошти витрачались на утримання дитини за відсутності будь-якої несумлінності з боку відповідачки, на користь якої стягувалися аліменти, зворотного позивачем не доведено. Враховуючи, що дитина не має біологічно встановленого батька, який має обов`язок її утримувати, повернення отриманих за тривалий час аліментів може зашкодити інтересам дитини та поставити під загрозу її право на належний рівень життя та гармонійний розвиток її особистості.
Враховуючи те, що відповідно до частини першої статті 179 СК України саме малолітня дитина ОСОБА_4 є власником одержаних на її утримання аліментів, а концепція забезпечення найкращих інтересів дитини є провідною у сімейному праві, вимоги позивача про повернення сплачених на утримання дитини аліментів не ґрунтуються на вимогах закону, зокрема і статті 1215 ЦК України.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково та припинити стягнення з позивача, аліментів на користь ОСОБА_2 , на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частина всіх видів щомісячного доходу позивача, що проводиться на підставі виконавчого листа №531/1394/14-ц, виданого Карлівським районним судом Полтавської області 18.08.2014 з дня набрання даним рішенням законної сили; звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам, що нарахована з 27.06.2023, тобто з дня набрання законної сили рішення про оспорювання батьківства. У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.
З урахуванням положення ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягнення судовий збір, пропорційно задоволеній частині позовних вимог (50%) - 1610,40 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 10-13,141,259,263-265,268, 280-281 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи: Карлівського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати аліментів та стягнення сплачених аліментів задовольнити частково.
Припинити стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає в АДРЕСА_1 , аліментів на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_2 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частина від заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.07.2014 року до досягнення дитиною повноліття, що проводиться на підставі виконавчого листа №531/1394/14-ц виданого Карлівським районним судом Полтавської області 18.08.2021.
Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає в АДРЕСА_1 , від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нарахованої на підставі виконавчого листа №531/1394/14-ц виданого Карлівським районним судом Полтавської області 18.08.2021, починаючи з 27.06.2023.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає в АДРЕСА_1 , сплачений судовий збір, пропорційно задоволеній частині позовних вимог - 1610,40 грн. (одна тисяча шістсот десять гривень сорок копійок).
Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Інші учасники справи, а також відповідач, у разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Карлівський районний суд Полтавської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М. С. Попов