КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/7701/23 Головуючий у 1 інстанції: Янченко А.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 січня 2024 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів,-

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що 15.11.2022 року між нею та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання юридичних послуг №В-347, відповідно до умов якого позивач (виконавець за договором), прийняв до виконання доручення відповідача (замовник за договором) на надання юридичних послуг.

Пунктом 1.2 Договору визначено перелік юридичних послуг: проект заяви до КМУ; проект заяви до «Київміськбуд», проект заяви до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з п.п 4.1 Розділу 4 Договору вартість юридичних послуг, вказаних у п.1.2 Договору, становить 14300 грн і сплачується замовником у касу виконавця або безготівковим перерахуванням на розрахунковий рахунок у наступні строки: замовник вносить попередню оплату у розмірі 5 000 грн, а 21.11.2022 року - 9 300 грн.

15.11.2022 року відповідачем внесено попередню оплату у розмірі 5 000 грн в касу виконавця, що підтверджується фіскальним чеком.

22.11.2022 року відповідачем внесено оплату у розмірі 5 500 грн у касу виконавця, що підтверджується фіскальним чеком.

Також, під час укладання Договору відповідачем надано позивачу Інформаційну записку по Договору, яка згідно п.п.5.3 Договору є його невід`ємною частиною, якою відповідач надав завдання на вирішення, передбачених предметом договору.

Відповідно до п.1.3 Розділу 1 Договору надання юридичних послуг виконавцем за цим Договором складається з послідовних етапів:

1 етап - вивчення наданих замовником документів та відомостей, підбір нормативно-правових актів, аналізу судової практики, визначення найбільш оптимального плану для виконання предмету, зазначеного у п.1.2 цього Договору.

2 етап - складання проектів документів, зазначених в п.1.2 цього договору, на паперовому або електронному носії.

На виконання умов Договору позивачем вивчені надані відповідачем документи, відомості та обставини, що були викладені в Інформаційній записці; проведено правовий аналіз ситуації; здійснено підбір необхідної для використання нормативно-правової бази; розроблено тактику вирішення справи.

Також позивачем виготовлено проект передбачених Договором документів, а саме: проект заяви до КМУ, проект заяви до «Київміськбуд», проект заяви до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Проекти виготовлених документів було погоджено з відповідачем та прийнято ним.

За викладених обставин, вбачається, що позивач у повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання за укладеним Договором.

Проте, відповідач від прийнятих на себе зобов`язань щодо оплати вартості юридичних послуг в порядку та строки, передбачені Договором, відмовляється.

Сума заборгованості за договором становить 3800 грн.

Згідно пункту 2.1.4 Договору на виконавця покладений обов`язок підготувати проект документів, зазначених у п.1.2 Договору, з моменту надання замовником необхідних відомостей і документів.

Відповідно до п.2.3.4 Договору 13.12.2022 року позивачем направлено відповідачу досудову вимогу, в якій відповідачу було роз`яснено про необхідність оплати заборгованості за виконанні роботи згідно договору, яка була проігнорована останнім.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 суму заборгованості за договором у розмірі

3 800 грн.

У серпні 2023 року ОСОБА_1 подано зустрічну позовну заяву до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_1 обґрунтована тим, що 15.11.2022 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір про надання юридичних послуг №В-347, відповідно до умов якого позивач (виконавець за договором), прийняв до виконання доручення відповідача (замовник за договором) на надання юридичних послуг.

Вказував, що пунктом 1.2 Договору визначено перелік юридичних послуг: проект заяви до КМУ; проект заяви до «Київміськбуд», проект заяви до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

За п.п 4.1 Розділу 4 Договору вартість юридичних послуг, вказаних у п.1.2 Договору, становить 14 300 грн і сплачується замовником у касу виконавця або безготівковим перерахуванням на розрахунковий рахунок у наступні строки: замовник вносить попередню оплату в розмірі 5 000 грн, а 21.11.2022 року суму у розмірі 9 300 грн.

15.11.2022 року відповідачем внесено попередню оплату у розмірі 5 000 грн у касу виконавця, що підтверджується фіскальним чеком.

22.11.2022 року відповідачем внесено оплату у розмірі 5 500 грн в касу виконавця, що підтверджується фіскальним чеком.

Отже, позивач за зустрічним позовом виконав свої зобов`язання з перерахування попередньої оплати за послуги. Отримання вказаних грошових коштів або обставини перерахування коштів, викладенні позивачем за зустрічним позовом з боку відповідача за зустрічним позовом не спростовано.

Таким чином, внаслідок перерахування позивач за зустрічним позовом коштів та отримання їх відповідачем за зустрічним позовом, у останньої виникло зобов`язання з наданих юридичних послуг.

При таких обставинах, строк надання відповідачем за зустрічним позовом як виконавцем доручення позивача за зустрічним позовом як замовника згідно умов Договору сплив 02.12.2022 року.

Проте, відповідач за зустрічним позовом жодного разу не направляла позивачу за зустрічним позовом інформаційні звіти про хід надання послуг і не виконувала взяті на себе зобов`язання по підготовці, узгодженню та представленню усіх необхідних документів.

Станом на 02.12.2022 року результату замовлених юридичних послуг позивач за зустрічним позовом так і не отримав. Як і не отримав такого результату станом і на дату подання даного зустрічного позову.

Позивач за зустрічним позовом також вказував, що не містять таких доказів і матеріали справи.

Разом з тим, порядок прийняття послуг визначено сторонами спору у розділі 3 Договору.

Так, згідно п.3.1 Договору послуги вважаються наданими з моменту підписання Акту про надання юридичних послуг.

Підписаного акту про надання юридичних послуг відповідач за зустрічним позовом до матеріалів справи не надав, рівно як і не надав до матеріалів справи доказів надсилання позивачу за зустрічним позовом рекомендованим листом з описом вкладення такого акту і документів, що підтверджують виконання зобов`язання з надання юридичних послуг, як того вимагають умови п.3.2 Договору.

Хоча умовами п.3.2 Договору чітко визначено, що у випадку необґрунтованого ухилення замовника від прийняття наданих послуг і підписання акту у передбачені цим Договором строки, виконавець має право повідомити замовника про виконану роботу, направивши останньому документи, що підтверджують виконання зобов`язання, а також підписаний зі своєї сторони акт, за допомогою поштової кореспонденції або з офіційної пошти Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на електронну пошту замовника відсутня та/або рекомендованим листом з описом вкладення.

Натомість, позивачу за зустрічним позовом було направлено відповідачем за зустрічним позовом досудову вимогу, але без вищезгаданого акту та документів, що підтверджують виконання зобов`язання як того вимагають умови п. 3.2 Договору.

Таким чином, зібраними у справі доказами встановити факт реального виконання відповідного договору з боку відповідача за зустрічним позовом з закріпленням підписаного між сторонами спору акту про надання юридичних послуг не видається можливим.

Наявні в матеріалах справи та засвідчені відповідачем за зустрічним позовом як копії з оригіналів звернень ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб останнім ніколи не підписувалися і не отримувалися та їх погодження та/або підтвердження.

Позивач за зустрічним позовом, як замовник, був позбавлений правової можливості, що передбачена умовами п.3.4 Договору, заявити відповідачу за зустрічним позовом власні зауваження як замовника щодо якості та обсягу наданих послуг в строк не пізніше п`яти днів з моменту отримання акту та надати вмотивовану відмову від підписання акту, що за правилами п.5.3 Договору є невід`ємною частиною Договору разом із Інформаційною запискою.

Відповідачем за зустрічним позовом не надано доказів належного виконання зобов`язання щодо надання юридичних послуг.

Підтвердження повернення позивачу за зустрічним позовом сплачених ним коштів також не надано.

В силу цього, на думку ОСОБА_1 , можна зробити висновок, що відповідач за зустрічним позовом не виконала зобов`язання щодо надання юридичних послуг, їх результати не передала позивачу за зустрічним позовом та, при цьому, продовжує утримувати кошти, перераховані позивачем за зустрічним позовом, в якості оплати вартості таких послуг.

На підставі викладеного, позивач за зустрічним позовом просив суд стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 10 500 грн, що безпідставно збережені внаслідок невиконаних зобов`язань за договором.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 січня 2024 року позов задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 3 800 грн боргу за договором та 1 073 грн 60 коп. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів відмовлено у повному обсязі.

Судові витрати покладено на позивача за зустрічним позовом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Скарга обґрунтована тим, що cуд першої інстанції не досліджував умови Договору (п.5.9.) про згоду ОСОБА_1 , як замовника, одержувати юридично-значимі повідомлення, підписані електронним підписом або офіційні листи- повідомлення, документи у pdf. файлі або бос.файлі за допомогою засобів CMC-інформування за телефоном НОМЕР_1 .

Наявні в матеріалах справи копії з оригіналів звернень ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо ОСОБА_1 ніколи не підписувалися і не отримувалися для їх погодження та/або підтвердження.

В матеріалах справи відсутні роздруківки про здійснення дзвінків та відправку SMS повідомлень (з розкриттям змісту таких повідомлень) з абонентського номеру мобільного телефону НОМЕР_2 , що використовується ФОП ОСОБА_2. на абонентський номер мобільного телефону НОМЕР_1 , що використовується ОСОБА_1 з відомостями про типи з`єднання: вхідні та вихідні дзвінки, SMS (короткі текстові повідомлення), MMS (мультимедійні повідомлення), GPRS (передача інформації по незайнятій голосовим зв`язком смузі частот), переадресація тощо, дата, час та тривалість з`єднань, у тому числі з`єднання нульової тривалості (неприйняті виклики) в період часу від 00 год. 00 хв. 15.11.2022 року до 24 год. 00 хв. 12.05.2023 року

Крім того, з метою доведення факту надання послуг ФОП ОСОБА_2 так і не спромоглася надати до Суду першої інстанції означені вище докази.

На підтвердження відсутності дзвінків та відправку SMS повідомлень від ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , від так - і відсутності доказів надання послуг, 24 жовтня 2024 року адвокатом ОСОБА_1. було подано до cуду першої інстанції для долучення до матеріалів справи копію відповіді ПрАТ «ВФ Україна» від 02 серпня 2023 року за №GD -23-07108. Вважає, що у випадку сумнівів в достовірності поданих доказів cуд першої інстанції міг і повинен був в порядку ст.84 ЦПК України витребувати такі докази, як у ФОП ОСОБА_2 , так і в оператора мобільного зв`язку. Але, разом з тим, cуд першої інстанції не мав жодних законних підстав розглядати справу з порушенням диспозитивності цивільного судочинства, не надавши оцінку поданим доказам ОСОБА_1 .

Вказує, що суд першої інстанції, задовольняючи позов ФОП ОСОБА_2 , констатував наступне: «Враховуючи, що позивач за зустрічним позовом всупереч умовам укладеного 15.11.2022 року договору про надання юридичних послуг №В-347 не здійснив оплату вартості послуг у розмірі 3800,00 грн, відтак, на користь Фізичної особи-підприємця підлягає стягненню сума заборгованості за договором у розмірі 3800,00 гривень.»

В такий спосіб, вважає, що суд першої інстанції визнав факт надання юридичних послуг ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Однак, вважає, що такі, визнані судом першої інстанції обставини надання юридичних послуг ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , не є доведеними та матеріалами справи не підтверджуються.

Також зазначає, що ФОП ОСОБА_2 не надано доказів належного виконання зобов`язання щодо надання юридичних послуг ОСОБА_1 , на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Так, умовами укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Договору про надання юридичних послуг за В-347 від 15 листопада 2022 року передбачалось зокрема, наступне:

- пункт 5.3. невід`ємною частиною договору є: Інформаційна записка (власноруч заповнене письмове викладення Замовником ситуації, що склалася), а також Акт про надання юридичних послуг.

- пункт 3.1. Послуги вважаються наданими з моменту підписання Акту про надання юридичних послуг (надалі - Акт).

- пункт 4.3. Видача підготовлених проектів документів здійснюється тільки після повної сплати по цьому Договору.

- пункт 3.2. У випадку необгрунтованого ухилення Замовника від прийняття наданих послуг і підписання Акту у передбачені цим Договором строки, Виконавець має право повідомити Замовника про виконану роботу, направивши останньому документи, що підтверджують виконання зобов`язання, а також підписаний зі своєї сторони Акт, за допомогою поштової кореспонденції або з офіційної пошти ФОП ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну пошту Замовника відсутня та/або Рекомендованим листом з описом вкладення.

- пункт 3.6. У разі ухилення або невмотивованої відмови Замовника від підписання направленого йому Акту, послуги будуть вважатися прийнятими Замовником без претензій. Разом з тим, матеріали справи доказів належного виконання зобов`язання щодо надання юридичних послуг ОСОБА_1 не містять. Однак, це залишилось поза увагою Суду першої інстанції, рівно як і те, що матеріали справи не містять доказів надсилання ОСОБА_5 . Рекомендованим листом з описом вкладення такого Акту і документів, що підтверджують виконання зобов`язання з надання юридичних послуг.

Зазначає, що ОСОБА_5 як замовник був позбавлений правової можливості, що передбачена умовами п.3.4. Договору заявити ФОП ОСОБА_2 власні зауваження щодо якості та обсягу наданих послуг в строк не пізніше 5 (п`яти) днів з моменту отримання Акту (п.3.3. Договору) та надати вмотивовану відмову від підписання Акту, що за правилами п.5.3. Договору є невід`ємною частиною Договору разом із Інформаційною запискою (власноруч заповнене письмове викладення Замовником ситуації, що склалася).

Отже, ОСОБА_5 не отримав від ФОП ОСОБА_2 ні результату послуг, ні Акту.

Натомість, ОСОБА_5 було направлено ФОП ОСОБА_2 досудову вимогу, і знову ж таки без вищезгаданого Акту та документів, що підтверджують виконання зобов`язання, як того вимагають умови п.3.2. Договору.

Зібраними у справі доказами встановити факт реального виконання відповідного договору з боку ФОП ОСОБА_2 із закріпленням підписаного між сторонами спору Акту про надання юридичних послуг не видається можливим.

Проте, це не зупинило суд першої інстанції ухвалити рішення про стягнення на користь ФОП ОСОБА_2 боргу з ОСОБА_1 за відсутності для того правових підстав.

Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 здійснив оплату послуг на користь ФОП ОСОБА_2 в сумі 10 500 грн двома платежами: 15 листопада 2022 року 5 000 грн та 22 листопада 2022 року 5 500 грн. Отримання вказаних грошових коштів ФОП ОСОБА_2 та обставини їх перерахування не спростовані судом першої інстанції.

Внаслідок перерахування коштів ОСОБА_1 у ФОП ОСОБА_2 виникло зобов`язання з надання юридичних послуг, яке останньою не виконане. Строк надання юридичних послуг ФОП ОСОБА_2 згідно умов Договору сплив 02 грудня 2022 року. Проте, ФОП ОСОБА_2 жодного разу не направляла ОСОБА_1 інформаційні звіти про хід надання послуг і не виконувала взяті на себе зобов`язання по підготовці, узгодженню і представленню усіх необхідних документів.

Порядок повернення коштів ОСОБА_1 . Договором не врегульовано. Укладення Акту наданих послуг не доведено належними доказами. Надання ФОП ОСОБА_2 послуг ОСОБА_1 не підтверджується матеріалами справи. Фактично ФОП ОСОБА_2 отримані кошти ОСОБА_1 не повернула. У зустрічному позові ОСОБА_1 наголошував на необхідність врахування вищевказаних обставин та Постанови від 22 грудня 2021 року Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №465/5790/17 (провадження №61-14395св21)

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на вищевказані обставини.

Натомість, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку про те, що за відсутності передбачених ст.1212 ЦК України обставин, зустрічні позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими. Такого висновку суд першої інстанції дійшов виключно через невірне тлумачення положень ст.1212 ЦК України, взяте з відповіді ФОП ОСОБА_2 на відзив та без посилання на відповідні докази та судову практику Верховного Суду у питаннях щодо судової реалізації кондиційних зобов`язань.

Суд першої інстанції не навів інших переконливих мотивів відхилення аргументів ОСОБА_1 із зустрічного позову, що має значення для визначення розміру плати, яку ОСОБА_1 просив стягнути з ФОП ОСОБА_2 .

Зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції констатував відсутність передбачених ст.1212 ЦК України обставин для обгрунтованості зустрічних позовних вимог, вдавшись до наступного тлумачення ст.1212 ЦК України, зокрема, зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. Наприклад, продавець надав покупцеві здачу в більшому розмірі, ніж потрібно. По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст.11 ЦК).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в редакції, яка діяла на день призначення справи до розгляду).

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач за первісним позовом всупереч умовам укладеного 15.11.2022 року договору про надання юридичних послуг №В-347 не здійснив оплату вартості послуг у розмірі 3 800 грн і, відтак, з ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 підлягає стягненню сума заборгованості за договором у розмірі 3 800 гривень.

Щодо зустрічного позову, то суд зазначав, що за відсутності передбачених ст.1212 ЦК України обставин, зустрічні позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, а тому до задоволення не підлягають.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 15.11.2022 року між сторонами укладений Договір про надання юридичних послуг № В-347, відповідно до умов якого відповідач за зустрічним позовом (виконавець за Договором), прийняв до виконання доручення позивача за зустрічним позовом (замовник за Договором) на надання юридичних послуг.

Пунктом 1.2 Договору визначено перелік юридичних послуг: Проект заяви до КМУ; Проект Заяви до «Київміськбуд»; Проект Заяви до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з п. 4.1. Договору визначено, що вартість юридичних послуг становить 14 300 гривень і сплачується замовником у касу виконавця або безготівковим перерахуванням на розрахунковий рахунок у наступні строки:

Замовник вносить попередню оплату у розмірі 5 000 гривень, а 21.11.2022 року у розмірі 9 300 гривень.

Відповідно до п. 1.3 Договору, надання юридичних послуг виконавцем за цим Договором складається з послідовних етапів:

I етап - вивчення наданих Замовником документів та відомостей, підбір нормативно-правових актів, аналізу судової практики, визначення найбільш оптимального плану для виконання предмету, зазначеного у п.1.2 цього Договору.

II етап - складання проектів документів, зазначених в п 1.2. цього Договору, на паперовому або електронному носії.

Пунктом 2.1.6 Договору передбачено, що після внесення 50% (п`ятдесяти відсотків) від вартості послуг, відповідно до п. 4.1 виконавець зобов`язаний здійснити підготовку до видачі Проектів документів, зазначених у п. 1.2 Договору, замовнику.

Під час укладання Договору, згідно п. 5.3 Договору, замовник надав виконавцю Інформаційну записку, яка є невід`ємною частиною Договору та якою Замовник надає завдання для виконання предмету Договору.

Для виконання І етапу Договору, виконавцем вивчені надані замовником документи, відомості та обставини, що були викладені в Інформаційній записці; проведено правовий аналіз ситуації; здійснено підбір необхідної для використання нормативно-правової бази; розроблено тактику вирішення справи.

Для виконання ІІ етапу Договору виконавцем виготовлено проекти передбачених п. 1.2 Договору документів, а саме: Проект заяви до КМУ; Проект заяви до «Київміськбуд»; проект Заяви до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Проекти виготовлених документів були погоджені із замовником та прийняті ним. Також, за телефоном +38 замовнику повідомлено про готовність проектів документів, необхідність проведення ним повної оплати за Договором та можливість отримання підготовлених проектів документів.

За викладених обставин вбачається, що відповідач за зустрічним позовом, як виконавець за Договором, в повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання за укладеним Договором.

Відповідно до п. 2.2.4 Договору, замовник зобов`язаний своєчасно прийняти та сплатити за юридичні послуги на умовах та в розмірі, передбачених цим Договором. Втрата подальшого інтересу замовника до складених виконавцем проектів документів з причини, що не пов`язані з діями виконавця, не знімає з замовника обов`язку прийняття складених проектів документів та сплати послуг виконавця в повному обсязі.

Встановлено, що позивач за зустрічним позовом, як замовник за Договором, від прийнятих на себе зобов`язань, щодо оплати вартості юридичних послуг, в порядку та строки передбачені Договором - безпідставно відмовився.

15.11.2022 року замовником внесено попередню оплату в сумі 5 000 гривень.

22.11.2022 року замовником внесено оплату в сумі 5 500 гривень.

Сума заборгованості за надані юридичні послуги становить 3 800 гривень.

Також встановлено, що у зв`язку із виникненням заборгованості за Договором, 13.12.2022 року, відповідачем за зустрічним позовом направлено позивачу за зустрічним позовом поштовим відправленням № 055 досудову вимогу № 089 від 12.12.2022, в якій повідомлено про необхідність оплати заборгованості за договором та підписання Акту про надання юридичних послуг.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Як закріплено ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 2, 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки відповідач за первісним позовом, всупереч умовам укладеного 15.11.2022 року договору про надання юридичних послуг № В-347, не здійснив оплату вартості послуг у розмірі 3 800 грн, тому, з ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 підлягає стягненню сума заборгованості за договором у розмірі 3 800 гривень.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Передбачене ст. 1212 ЦК зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. Наприклад, продавець надав покупцеві здачу в більшому розмірі, ніж потрібно.

По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК).

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції вірно вважав, що за відсутності передбачених ст. 1212 ЦК України обставин, зустрічні позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, тому зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: