Справа № 712/2-7250/2011
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 січня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Феєра І.С.

з участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія інцест-кредо» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 квітня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Фазикош О.В. у справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія інвест-кредо» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

встановив:

У лютому 2010 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов обґрунтований тим, що 28 вересня 2006 року між ВАТ «Родовід Банк» (змінено назву на АТ «Родовід Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №2/СКЗ-034-06.2, відповідно якого позичальник отримав кредит у формі кредитної лінії на суму 200 000,00 дол. США. у подальшому, 20 жовтня 2006 року, 07 листопада 2006 року, 01 грудня 2006 року, 28 лютого 2007 року та 25 травня 2007 року між сторонами були укладені договори № №1,-5, за умовами яких збільшено розмір кредитної лінії. Так, згідно з договором від 25 травня 2007 року №5 внесено зміни до пункту 1.1 кредитного договору, яким встановлено розмір кредитної лінії в сумі 800 000,00 дол. США, внесено зміни до пункту 3.1 кредитного договору, яким встановлено обов`язок відповідача починаючи з серпня 2007 року, щомісячно до 10-го числа кожного місяця частково погашати заборгованість за кредитом у сумі 16 326,53 дол. США та забезпечити повне погашення отриманого кредиту не пізніше 28 вересня 2011 року.

30 грудня 2008 року Додатковою угодою №6 до Кредитного договору внесено зміни до пункту 3.2 до кредитного договору, за яким відповідач взяв на себе зобов`язання, починаючи з грудня 2009 року щомісяця погашати заборгованість за кредитом у сумі 24 134,87 дол. США, внесено зміни до пункту 3.5 кредитного договору, за яким відповідач зобов`язався сплачувати пеню в розмірі 1,6% від суми прострочення за кожен день прострочення.

На порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526,1054 ЦК України, відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконує. Станом на 28 жовтня 2009 року заборгованість позичальника перед банком становить 1 027312,34 дол. США (що в еквіваленті за курсом НБУ становить 8 226 306,29 грн), а саме: прострочена заборгованість за кредитом 555 102,04 дол. США; прострочена заборгованість за процентами 28 536,60 дол. США; пеня 443 673,70 дол. США.

У процесі розгляду справи представник позивача неодноразово уточняв та збільшував позовні вимоги щодо розміру суми заборгованості та кола відповідачів. 16 червня 2017 року представник АТ «Родовід Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ «Родовід Банк» Шевченко А. М., подав до суду уточнення позовних вимог та додаткові пояснення до позовної заяви, згідно яких зазначав, що відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого йому нараховувалися проценти за кредитом за весь період заборгованості до 28 травня 2015 року, пеня з 11 липня 2008 року по 28 липня 2015 року, 3 % річних з 11 липня 2008 року по 28 липня 2015 року.

З урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог від 26 серпня 2015 року станом на 28 липня 2015 року сума заборгованості позичальника за кредитним договором становила 732 892,70 дол. США та 451615811,73 грн, з яких: 555102,04 дол. США сума простроченої заборгованість за кредитом (за курсом НБУ станом на 28 липня 2015 року становило 22,062278 грн/1 долар США, що еквівалентно 12246815,50 грн); 177790,66 дол. США сума простроченої заборгованості за процентами за кредитом (за курсом НБУ станом на 28 липня 2015 року становило 22,062278 грн/1 долар США, що еквівалентно 3922466,97 грн); 15290596,36 дол. США сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом (за курсом НБУ станом на 28 липня 2015 року становило 22,062278 грн/1 долар США, що еквівалентно 337345387,70 грн); 5074700,32 дол. США сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості процентів за кредитом (за курсом НБУ станом на 28 липня 2015 року становило 22,062278 грн/1 долар США, що еквівалентно 111959449,13 грн); 78688,29 дол. США сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту (за курсом НБУ станом на 28 липня 2015 року становило 22,062278 грн/1 долар США, що еквівалентно 1736043,01 грн); 26059,50 дол. США сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів за кредитом (за курсом НБУ станом на 28 липня 2015 року становило 22,062278 грн/1 долар США, що еквівалентно 574931,88 грн).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 квітня 2018 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 28 вересня 2006 року №2/СКЗ-034-06.2 у розмірі 726 931,05 дол. США та 18 333 616,72 грн., з яких: 555 102,04 дол. США - сума простроченої заборгованості за кредитом; 171 829,01 дол. США - сума простроченої заборгованості за процентами за кредитом за період з 13 жовтня 2008 року по 28 вересня 2011 року; 12 246 815,50 грн. сума заборгованості пені за порушення строків повернення кредитів; 3 790 939,38 грн. сума заборгованості з пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитами; 1736043,01 грн - три проценти річних від суми простроченого кредиту за період з 11 липня 2008 року по 28 липня 2015 року; 559818,83 грн - три проценти річних від суми прострочених процентів за кредитом за період з 11 вересня 2008 року по 28 липня 2015 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивовано тим, що відповідач у добровільному порядку не виконує свої зобов`язання за кредитним договором (із змінами згідно з додатковими договорами) і не сплачує заборгованість за кредитом, а тому в банку є право на дострокове стягнення заборгованості в розмірі 726 931, 05 дол. США та 18 333 616,72 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення із позичальника суми простроченої заборгованості за відсотками за кредитом в період із 29 вересня 2011 року по 28 липня 2015 року, суд виходив із їх безпідставності.

Також суд дійшов висновку, що суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками за кредитом, нараховані за період більше одного року, є такими, що заявлені поза межами строку позовної давності, у зв`язку з чим у задоволенні цих вимог було відмовлено та стягнуто заборгованість у межах строків позовної давності.

Судом також було встановлено наявність достатніх підстав для застосування положень частини третьої статті 551 ЦК України та зменшення розміру заборгованості з пені за порушення строків повернення кредитів із суми 71 521 402,59 грн до суми в розмірі 12 246 815,50 грн (до суми заборгованості за тілом кредиту) та пені за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом із суми 22 907 207 грн до суми в розмірі 3 790 939,38 грн (до суми заборгованості відсотків за кредитом).

Суд визнав необхідним стягнути з відповідача на користь банку за порушення виконання грошових зобов`язань відповідно до частини другої статті 625 ЦК України три відсотки річних від суми простроченого кредиту за період з 11 липня 2008 року по 28 липня 2015 року в розмірі 1 736 043,01 грн, а також три відсотки річних від суми прострочених відсотків за кредитом за період із 11 вересня 2008 року по 28 липня 2015 року в розмірі 559 818,83 грн (виходячи з розрахунку нарахованих відсотків за кредитом за період з 11 вересня 2008 року по 28 вересня 2011 року в розмірі 171 829,01 доларів США).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 та ПАТ «Родовід Банк» (правонаступник ТОВ «Фінансова компанія інвест-кредо») оскаржили таке.

ОСОБА_1 просить скасувати рішення у частині задоволених позовних вимог і в цій частині прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Банку відмовити. Зазначає, що заявлений позивачем розмір пені за період із 30.12.2008 по 28.07.2015 визначено, виходячи з відсоткової ставки, передбаченої пунктом договору, який скасовано в судовому порядку, то вимога позивача про стягнення пені, нарахованої саме за цей період виходячи із ставки 1,6% за день, не підлягає задоволенню. Суд першої інстанції не врахував цього та стягнув пеню за період із 28.07.2014. по 28.07.2015 (у межах строків позовної давності), яка визначена виходячи зі ставки 1,6 % за кожен день прострочення, яка чинними умовами кредитного договору не передбачена. Крім того судом першої інстанції не було враховано, що позивачем заявлено до стягнення три відсотки річних із пропуском позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем. Тобто судом стягнуто з відповідача три відсотки річних, які нараховані за сім останніх років, у той час як загальний строк позовної давності по цій вимозі становить три роки.

ПАТ «Родовід Банк» (правонаступник ТОВ «Фінансова компанія інвест-кредо») просить у частині часткової відмови в стягненні пені та простроченої заборгованості по відсотках за кредитом скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити повністю. Рішення суду оскаржується у частині зменшення пені та нарахованих відсотків за користування кредитом. Вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо зменшення розміру заборгованості по пені, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що боржник вживав заходів щодо зменшення розмір заборгованості, в т.ч. і неустойки, зволікав із погашенням заборгованості. Також у матеріалах справи відсутні докази, які б могли бути підставою для застосування ч.3 ст.551 ЦПК України. Також судом не було надано належної оцінки доказам, а також не надано належного обґрунтування щодо розміру зменшеної пені, не наведено розрахунків, якими суд першої інстанції керувався при її зменшенні.

При цьому судом першої інстанції зроблено неправильний висновок, що загальна сума, пред`явлена Банком до стягнення із позичальника, включає у себе суми нарахованих відсотків за користування кредитом у період із 29.09.2011 по 28.07.2015, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування відсотків Банком у розмірі 177 790,60 доларів США відбулося по 29.09.2011, що відповідає п.6.2. кредитного договору.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 квітня 2018 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.11.2020 залучено правонаступника ПАТ «Родовід Банк» - ТОВ «Фінансова компанія Інвес-кредо».

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.11.2021 касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року в частині позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення тіла кредиту залишено без змін.

Однак, зазначену постанову апеляційного суду в частині позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за кредитним договором, пені та трьох процентів річних від простроченої суми скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова мотивована тим, що стягуючи з відповідача на користь банку передбачені договором проценти за кредитом станом на 28 вересня 2011 року (дата погашення кредиту, визначена у кредитному договорі), суди не звернули уваги на те, що звертаючись до суду з позовом у 2010 році кредитор заявив про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, а тому позбавлений права після цього нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом та пеню.

Разом з тим, Верховний Суд дійшов висновку про направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції у частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами, пені та 3% річних у зв`язку з не дослідженням доказів у справі та не встановлення фактичних обставин справи у частині вирішення цих позовних вимог.

Від представника ТОВ ФК «Інвест-кредо» адвоката Пітух В.І. надійшла заява про розгляд справи у даному судовому засіданні за відсутності представника позивача. Водночас наголосив на тім, що відповідач зі своїм представником зловживають процесуальним правом щодо неодноразового відкладення розгляду справи.

Представник ОСОБА_1 адвокат Ігнатенко С.С. подав клопотання про відкладення розгляду справи позаяк хворіє.

ОСОБА_1 в дане судове засідання не з`явився та надіслана на його адресу судова повістка не вручена з тієї причини, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Згідно пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Як вбачається з Довідки Укрпошти від 15.12.23р. про причини повернення /досилання судову повістку адресовану ОСОБА_1 апеляційним судом, адресату не вручено у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

За змістом ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

А відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Згідно частини 4 статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/ неповажності причин неявки відповідача, учасника справи до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки відповідача та/або учасника справи, суд розглядає справу у їх відсутності. Зазначені норми дисциплінують відповідача та/або учасника справи і стимулюють їх належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи.

З метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей апеляційного процесу, колегія суддів встановила що ОСОБА_1 та його адвокат Ігнатенко С.С. багато разів не з`являлись в судові засідання у тому числі неодноразово і через хворобу, але зважуючи на те, що сторони надали усі докази, які вважали за потрібне надати суду, тож такі у їх сукупності дозволяють суду вирішити заявлені позовні вимоги. Наведене на думку колегії суддів з приводу розгляду справи за відсутності відповідача і його представника не призведе до порушення процесуальних прав сторін у спірних правовідносинах.

А звідси, колегія суддів вважає що згідно приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка ОСОБА_1 та його адвокат Ігнатенко С.С., не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ТОВ «Інвест-кредо» слід залишити без задоволення, тоді як апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, з огляду на такі доводи.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Та ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ході апеляційного розгляду, колегія суддів встановила, що 28 вересня 2006 року між ПАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ТОВ ФК «Інвест-кредо» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №2/СКЗ-034-06.2, відповідно до якого банк надав позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 200 000,00 дол. США строком по 28 вересня 2011 року включно (пункт 1.1). Відсоткова ставка згідно з пунктом 1.3 договору становила 14 % річних.

Пунктом 3.5 Кредитного договору визначено, що за порушення строків повернення кредитів чи сплати відсотків за користування кредитами, позичальник зобов`язався сплачувати банку пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної відсоткової ставки, яка визначена в пункті 1.3 цього Договору, від суми простроченого платежу.

20 жовтня 2006 року, 07 листопада 2006 року, 01 грудня 2006 року і 28 лютого 2007 року між сторонами укладено Договори № №1-4 про внесення змін до кредитного договору від 28 вересня 2006 року №2/СКЗ-034-06.2, згідно з умовами яких збільшено розмір кредитної лінії. Інші умови кредитного договору залишено без змін.

25 травня 2007 року між сторонами укладено договір № 5 про внесення змін до кредитного договору від 28 вересня 2006 року №2/СКЗ-034-06.2 відповідно до якого пункт 1.1 та пункт 3.1 кредитного договору викладено в новій редакції: «1.1 Банк надає позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі в розмірі 800 000,00 доларів США строком по 28 вересня 2011 року, включно.

Додатковою угодою №6 до кредитного договору від 28 вересня 2006 року №2/СКЗ-034-06.2 внесено зміни до пункту 1.5 договору в частині забезпечення виконання зобов`язання та встановлено, що забезпеченням виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором є дитячий клуб перебудований з недобудованого житлового будинку та прилегла до нього земельна ділянка, площею 0,1859 га (кадастровий номер земельної ділянки :44:002:0049) за адресою: АДРЕСА_1 .

Із жовтня місяця 2009 року ОСОБА_1 не виконує належним чином свої зобов`язання за кредитним договором у зв`язку із чим, станом на 28.10.2009 року в нього утворилась заборгованість перед банком на загальну суму 1.027.312,34 доларів США.

У процесі розгляду справи судом першої інстанції ПАТ «Родовід Банк» неодноразово уточняв та збільшував позовні вимоги щодо розміру суми заборгованості та кола відповідачів.

Та 16 червня 2017 року представник АТ «Родовід Банк», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ «РОДОВІД БАНК» Шевченко А.М., подав до суду уточнення позовних вимог та додаткові пояснення до позовної заяви, згідно яких зазначав, що ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, внаслідок чого йому нараховувалися проценти по кредиту за весь період заборгованості до 28.05.2015 року, пеня з 11.07.2008 року по 28.07.2015 року, 3 % річних з 11.07.2008 року по 28.07.2015 року.

З урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог від 26.08.2015 року станом на 28.07.2015 року сума заборгованості Позичальника за Кредитним договором становить 732 892,70 дол.США та 451 615 811,73 грн., з яких: 555 102,04 дол.США сума простроченої заборгованість по кредиту (за курсом НБУ станом на 28.07.2015 року становить 22,062278 грн./1 долар США, що еквівалентно 12 246 815,50 грн.); 177 790,66 дол.США сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту (за курсом НБУ станом на 28.07.2015 року становить 22,062278 грн./1 долар США, що еквівалентно 3 922 466,97 грн.); 15 290 596,36 дол.США сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту (за курсом НБУ станом на 28.07.2015 року становить 22,062278 грн./1 долар США, що еквівалентно 337 345 387,70 грн.); 5.074.700,32 дол.США сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості процентів за кредитом (за курсом НБУ станом на 28.07.2015 року становить 22,062278 грн./1 долар США, що еквівалентно 111 959 449,13 грн.); 78 688,29 дол.США сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту (за курсом НБУ станом на 28.07.2015 року становить 22,062278 грн./1 долар США, що еквівалентно 1 736 043,01 грн.); 26 059,50 дол.США сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту (за курсом НБУ станом на 28.07.2015 року становить 22,062278 грн./1 долар США, що еквівалентно 574.931,88 грн.).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Позаяк постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.11.2021 року постанову Закарпатського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року в частині позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення тіла кредиту залишено без змін, то в цій частині при новому апеляційному розгляді зазначена позовна вимога не переглядається.

Відтак, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише щодо правомірності нарахування позовних вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами, пені та 3% річних, стосовно яких Верховний Суд скасував постанову Закарпатського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року та направив справу в цій частині позовних вимог на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами, пені та 3% річних, колегія суддів виходить з наступного.

Так, частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Окрім цього, частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

У разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пені припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий висновок суду відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 28 березня 2018 року № 14-10цс18.

Відтак, застосовуючи даний правовий висновок, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія Інвест-кредо» як правонаступника ПАТ «Родовід Банк» стосовно стягнення процентів за користування кредитними коштами слід задовольнити станом на 24 лютого 2010 року, а не на 28 вересня 2011 року (дату погашення кредиту визначену в договорі), оскільки звертаючись у суд з позовом кредитор заявив вимогу про дострокове виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором, що унеможливлює після цієї дії нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом та пеню за невиконання умов кредитного договору.

У ході апеляційного розгляду представник ТОВ «Фінансова компанія Інвест-кредо» на виконання вказівок постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.11.2021 року надав апеляційному суду розрахунок заборгованості ОСОБА_1 в частині нарахування відсотків за користування кредитом за період з 25.02.2007 р. по 24.02.2010 р. (у межах трирічного строку). Тож загальна сума такої заборгованості за нарахованими відсотками, які не було погашено становить 48.976,52 доларів США, Т.4, а.с.179.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

Аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, слід дійти висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду.

Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Та відповідно до приписів пункту 3.5 Кредитного договору від 28.09.2006 №2/СК3-034-06.2 позичальник зобов`язується: за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів за користування кредитами, сплачувати банку пеню за кожен день прострочки у розмірі подвійної процентної ставки, яка вказана в пункті 1.3 цього договору, від суми простроченого платежу.

А пунктом 1.3. цього договору визначено процентну ставку за кредитом 14 процентів річних.

У розрахунку заборгованості ОСОБА_1 в частині нарахування відсотків за користування кредитом, зазначено, що починаючи з грудня місяця 2008 року не здійснювалось погашення тіла кредиту і такий становив суму 555.102,04 долари США.

Позаяк нарахування пені із даної суми підлягає за один рік, то виходячи із цього таке нарахування обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду. Тож таку пеню слід рахувати за період з 25.02.2009 р. по 24.02.2010 р. (у межах одного року) виходячи із подвійної процентної ставки, яка становить 28 %. Відтак, розмір нарахованої пені за простроченим кредитом складає загальну суму 155.428,57 доларів США, Т.4, а.с.180.

А розмір нарахованої пені за простроченими відсотками здійснено за період з 11.03.09р.-23.03.09р., 11.04.09р.-26.04.09р., 13.05.09р.-28.05.09р., 11.06.09р.-24.02.10р., що загально становить 304 дні. Відтак, розмір нарахованої пені за простроченими відсотками складає загальну суму 42.376,13 доларів США, Т.4, а.с.181-182.

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

А передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника за порушення грошового зобов`язання.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Правом вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних кредитор наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Саме такого правового висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

Під час розгляду справи судом першої інстанції Банк 17.01.2012 року заявив позовну вимогу в порядку приписів частини другої статті 625 ЦК України про стягнення 3% річних від суми кредитного боргу за період з 17.01.2009р. по 16.01.2012 р., тобто в межах строку позовної давності, Т.1, а.с. 120 (на звороті).

Виходячи із цієї вимоги, представник ТОВ «Фінансова компанія Інвест-кредо» подав розрахунок 3% річних (згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України), який розраховано за період з 18.01.2009 р. по 17.01.2012 року та загальна сума такого становить 49 957,06 доларів США, Т.4, а.с. 183.

Відтак, заявлені позовні вимоги знайшли своє доведення відповідно до вимог умов кредитного договору та норм матеріального права, що свідчить про їх підставність на загальну суму 258 692,03 долари США, до складу якої входять кошти у розмірі 48.976,52 долари США - сума простроченої заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом; кошти у розмірі 155.428,57 доларів США сума заборгованості по пені за порушення строків повернення кредиту; кошти у розмірі 4.329,88 доларів США сума заборгованості по пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та кошти у розмірі 49.957,06 доларів США - три проценти річних згідно статті 625 ЦК України від суми простроченого кредиту.

З врахуванням наведеного, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія Інвест-кредо» слід частково стягнути суми позовних вимог в частині стягнення простроченої заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом, пені за порушення строків повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитом та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Але разом з наведеним, слід наголосити на тім, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Відтак, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Наведеного суд першої інстанції не врахував, та при здійсненні розрахунків розміру сум, які підлягали стягненню з ОСОБА_1 на користь банку, зробив помилкові висновки про стягнення таких сум в більших розмірах ніж вище зазначено. Відтак, такі висновки суду першої інстанції є такими, що не ґрунтуються на досліджених обставинах, у сукупності разом із зібраними у справі доказами та доводами учасників справи.

Зважуючи на встановлене у контексті вимоги пунктів 1 - 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, колегія суддів належним чином дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшла обґрунтованого висновку про те, що право позивача у спірних правовідносинах є частково порушеним, тому такі позовні вимоги підлягають задоволенню частково за вищенаведених доводів. Та у зв`язку із цим доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є частково підставними, тоді як апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія інвест-кредо» слід залишити без задоволення через те, що вимоги такої суперечать наведеним вище доводам апеляційного суду.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволених розмірів позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом, пені та трьох процентів річних від простроченої суми ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи, тому воно в частині цих зазначених позовних вимог підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення заявлених даних позовних вимог.

Зважуючи на викладене та керуючись нормами статей 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-кредо» залишити без задоволення, тоді як апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 квітня 2018 року в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-кредо» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитом, пені та трьох процентів річних від простроченої суми скасувати та постановити в цій частині заявлених вимог постанову про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-кредо», , юридична адреса: 01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 13/2«Б» заборгованість за кредитним договором від 28 вересня 2006 року №2/СКЗ-034-06.2 у розмірі 258.692,03 долари США, з яких: кошти у розмірі 48.976,52 долари США - сума простроченої заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом за період з 25.02.2007 року по 24.02.2010 року; кошти у розмірі 155.428,57 доларів США сума заборгованості по пені за порушення строків повернення кредиту за період з 25.02.2009 року по 24.02.2010 року; кошти у розмірі 4.329,88 доларів США сума заборгованості по пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом за період з 11.03.2009 року по 24.02.2010 року; кошти у розмірі 49.957,06 доларів США - три проценти річних згідно статті 625 ЦК України від суми простроченого кредиту за період з 18.01.2009 року по 17.01.2012 року.

У решті заявлених вимог, відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 січня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: