Справа № 372/1387/24
Провадження № 2/697/634/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Колісник Л.О.

за участі секретаря с/з Дяченко Л.В.,

представника позивача - Воронкової А.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м.Канів, Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу по оплаті житлово-комунальних послуг, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу по оплаті житлово-комунальних послуг. Позов обгрунтований тим, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 передбували у шлюбі. 02.03.2020 рішенням Обухівського районного суду Київської області шлюб між ними розірваний. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25.05.2021 у справі № 372/7363/20 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 визнано спільною власністю подружжя та поділено між сторонами. Більше двох років тягар по утриманню квартири ніс позивач одноособово з часу набрання рішенням про поділ майна подружжя законної сили. Заборгованість за комунальні послуги по утриманню квартири відсутні. Враховуючи, що відповідач не виконує покладені на неї обов`язки по утриманню квартири, та позивачем сплачено 14035,97 грн, з Позивача підлягає стягненню 50 % від зазначеної суми. Позивач просить стягнути із відповідача витрати по сплаті житлово-комунальних послуг у сумі 7017,99 грн та понесені ним судові витрати.

16.08.2024 від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Гончарука А.В. надійшов відзив на позов, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Свої заперечення проти позову представник відповідача обгрунтовував тим, що з 2020 року, коли шлюб між сторонами був розірваний та проведено розподіл спільного сумісного майна за рішенням суду, через створення штучних умов позивачем, відповідачка змушена була виїхати із квартири та проживає у своїх батьків. Позивач перешкоджає відповідачу у користуванні 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відмовився впускати її до квартири та використовувати її за призначенням. У зв`язку із цим, позивач звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про вселення ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вказану квартиру та встановлення порядку користування квартирою. Позивач має заборгованість зі сплати аліментів на дітей, а тому створив штучний позов для використання стягуваних коштів за цим позовом для зменшення заборгованості за аліментами. Представник відповідача зазначає, що відповідач фактично не користується своєю часткою у квартирі, оскільки позивач чинить їй перешкоди. Також позивач у листопаді 2023 року подарував частину квартири малолітньому сину ОСОБА_5 , в інтересах якого діяла законний представник - його мати. Вказане підтверджує зловживання правами позивачем. Позивач також вселив у спірну квартиру без згоди відповідача інших осіб, які користуються житлом і споживали та споживають комунальні послуги, в тому числі і за рахунок 1/2 права власності відповідача. У зв`язку з цим, вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 10.05.2024 позов прийнято до розгляду, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13.06.2024 справу направлено за підсудністю до Канівського міськрайонного суду Черкаської області.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області справу прийнято до розгляду, призначено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Судовий розгляд відкладався у зв`язку з неявкою сторін, за клопотаннями учасників.

Позивач у судове засідання не з`явився, уповноважив представляти свої інтереси свого представника адвоката Воронкову О.І.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позов, просила його задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, пояснила, що оскільки позивач самостійно несе витрати на утримання квартири, яка є спільною власністю сторін, відповідач має сплатити половину цих витрат позивачу. Позивач просить стягнути з відповідача лише витрати, які стосуються володіння квартирою, при цьому позивач не заявляє про стягнення із відповідача витрат на комунальні послуги, пов`язані із проживанням осіб у вказаному житлі. Просить також врахувати, що позивач діє також як законний представник ОСОБА_6 , якому була подарована частина квартири.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, уповноважили представляти свої інтереси свого представника адвоката Гончарука А.В.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, суду пояснив, що з часу розірвання шлюбу відповідач у спірній квартирі не проживає. Позивач до квартири відповідача не допускає, тому остання не має можливості регулювати та контролювати сплату коштів на утримання цієї квартири, та нею не користується. Відповідачка самостійно кошти не сплачувала, оскільки в неї відсутній доступ до особових рахунків, та відповідно їх розподілу також не було, тому кошти на сплату витрат на утримання квартири могли передаватися іншій стороні. Позивач користується всією квартирою. Крім того, в листопаді 2023 року позивач подарував свою частину квартири ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , законим представником якого в договорі дарування вказана ОСОБА_7 .

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку в сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02.03.2020 у справі № 372/331/20 шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 розірвано. Після розірвання шлюбу змінено прізвище ОСОБА_8 на дошлюбне ОСОБА_9 (а.с. 65).

Як вбачається із рішення Обухівського районного суду Київської області від 25.05.2021 у справі № 372/736/20 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 визнано спільною власністю подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_2 та поділено між сторонами по 1/2 частині (а.с.66-67).

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 13 Конституції України та ч. 4 ст. 319 ЦПК України «власність зобов`язує».

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною 1 ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Отже, позивач та відповідач в силу вимог статей 322, 360 ЦК України зобов`язанні утримувати майно, що їм належить, та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.05.2019 у справі № 712/10644/16.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №521/3743/17-ц та у постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 703/2200/15.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги - послуга з управління багатоквартирним будинком, що включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Виходячи із обставин справи, доказів, досліджених судом, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні на підставі наданих сторонами доказів, що позивач ОСОБА_2 здійснив оплату житлово-комунальних послуг на утримання квартири АДРЕСА_2 .

Так із копії довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 03.10.2023 № 50JBKLGH70AP3FGT та додатку №1 до неї вбачається, що ОСОБА_2 сплатив на рахунок КП «Підприємство по обслуговуванню житла Української міської ради» витрати з управління багатоквартнирним будинком, особовий рахунок НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 за період: із 08.09.2020 до 22.09.2023 на загальну суму 12210,22 грн (а.с.9, 11, 13).

Відповідно до копії довідки КП «Підприємство по обслуговуванню житла Української міської ради» від 03.10.2023 № 100, виданої ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що станом на 01.09.2023 заборгованості по утриманню житла не має (а.с.10).

Відповідно до копій платіжних інструкцій № 0.0..1 від 24.10.2023, № 0.0..1 від 24.11.2023 ОСОБА_2 сплатив на рахунок КП «Підприємство по обслуговуванню житла Української міської ради» витрати з управління багатоквартнирним будинком, особовий рахунок НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 за період: вересень 2023 року та жовтень 2023 року у сумі по 365,15 грн. кожного місяця відповідно (а.с.4, 5).

Доказів щодо сплати коштів на утримання будинку балансоутримувачу чи їх відшкодування іншому співвласнику ОСОБА_2 , за цей період відповідач ОСОБА_3 не надала.

Таким чином, позивач ОСОБА_2 самостійно ніс витрати на управління багатоквартирним будинком, як співвласник квартири тримання квартири за адресою: АДРЕСА_1 за період із 08.09.2020 до 31.10.2023 на загальну суму 12940,52 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що половина цих витрат підлягає стягненню із відповідача як співвласника квартири на користь позивача, а саме в сумі 6470,26 грн.

При цьому в іншій частині позову суд відмовляє з наступних підстав.

Відповідно до копій платіжних інструкцій №0.0..1 від 11.12.2023, № 0.0..1 від 24.01.2024 та № 0.0..1 від 23.02.2024 ОСОБА_2 сплатив на рахунок КП «Підприємство по обслуговуванню житла Української міської ради» витрати з управління багатоквартнирним будинком, особовий рахунок НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 за період: листопад 2023 - січень 2024 року на загальну суму 1095,45 грн.(а.с.6-8). Половину цих витрат, що складає суму 547,72 грн, позивач включив у суму позовних вимог.

Як вбачається із копії договору дарування 1/2 частки у праві власності на квартиру від 08.11.2023, реєстр № 1348, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Хафусовою В.В., ОСОБА_2 подарував малолітньому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в інтересах якого діяла законний представник ОСОБА_7 , 1/2 частки у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.77)

Таким чином, з дня укладення договору дарування 08.11.2023 змінився співвласник 1/2 частини цієї квартири.

Як вбачається із позову ОСОБА_2 звертається до суду про стягнення боргу із відповідача за житлово-комунальні послуги в своїх інтересах та не зазначає, що він звертається як законний представник в інтересах співвласника квартири ОСОБА_6 .

Пояснення представника позивача, надані в судовому засіданні про те, що ОСОБА_2 діє також як законний представник малолітнього ОСОБА_6 не заслуговують на увагу, оскільки є не доведеними, не підтверджені доказами та суперечать змісту самого позову, заявлені в порушення вимог ч.3 ст. 49 ЦПК України.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення боргу на користь ОСОБА_2 по оплаті житлово-комунальних послуг за період листопад 2023 січень 2024 року не підлягають до задоволення.

Доводи представника відповідача щодо неможливості ОСОБА_3 користування житлом та наявності заборгованості у ОСОБА_2 за аліментами не стосуються предмету доказування та не впливають на обов`язок відповідача як співвласника квартири нести витрати на управління багатоквартирним будинком.

Інші доводи представників сторін на обставини справи не впливають та висновку суду не змінюють.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем за первісним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

З огляду на викладене, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1116,67 грн ( 6470,26 грн х 1211,20 : 7017,99 грн)

Представник відповідача у судовому засіданні до закінчення розгляду справи заявив клопотання про надання часу для подання доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу, у відповідності до абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Таким чином, відповідачу та її представнику необхідно подати докази щодо розміру понесених сторонами судових витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу по оплаті житлово-комунальних послуг задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті житлово-комунальних послуг у сумі 6470,26 грн.

У задоволенні іншої частини позову- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати понесені на сплату судового збору у розмірі 1116,67 грн.

Встановити відповідачу та її представнику строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат на правничу (правову) допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. У разі неподання таких доказів заява про вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу залишиться без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 24.12.2024.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Головуючий Л . О . Колісник