Провадження № 22-ц/802/141/24 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

секретар судового засідання Ганжа М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алла Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою відповідача - Акціонерного товариства «Банк Форвард» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко А. В. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 від 22.04.2021 з примусового виконання виконавчого напису від 08.04.2021 за реєстровим № 4625 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Фовард» грошових коштів у розмірі 38 197,67 грн.

Вважає цей виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

Зі змісту виконавчого напису вбачається, що його вчинено нотаріусом на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Разом із тим, пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (у редакції змін, внесених постановою КМУ від 26.11.2014 № 662), яким передбачено можливість стягнення заборгованості за кредитними договорами на підставі виконавчих написів, на підставі якого вчинено оспорюваний виконавчий напис, є незаконним та нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017, залишеної без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017.

З огляду на наведене, приватним виконавцем підлягала застосуванню постанова КМУ «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 у редакції від 29.11.2001, якою не передбачено можливості вчинення виконавчих написів для стягнення заборгованості за кредитними договорами у безспірному порядку.

Крім того, оспорюваний виконавчий напис не містить відомостей про документи, якими може підтверджуватися зазначена у ньому заборгованість, що свідчить про її необґрунтованість та безпідставність.

Ураховуючи наведене, просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. від 08.04.2021 за реєстровим № 4625 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Фовард» грошових коштів у розмірі 38 197,67 грн і стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2023 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 08 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю., зареєстрований в реєстрі за № 4625, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» коштів у загальному розмірі 38 197,67 грн.

Стягнуто з АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 1 073,60 грн судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач - АТ «Банк Форвард», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 від імені позивача ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Треті особи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, учасники справи у судове засідання, призначене на 13 год 30 хв 29 січня 2024 року не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його та позивача відсутності.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У цій справі - це 05 лютого 2024 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Судом встановлено, що 08 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» загальної суми 38 197,67 грн, з яких 37 097,67 грн заборгованість за кредитним договором № 105340285 від 01 квітня 2013 року, укладеним між ним і ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» та 1 100 грн плати за вчинення виконавчого напису, який зареєстровано у реєстрі за № 4623 (а.с.6).

22 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62552450 з виконання виконавчого напису № 4625 від 08 квітня 2021 року (а.с.5).

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджено наказом МЮУ від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок).

Вчинення виконавчих написів урегульовано у Главі 16 розділу ІІ Порядку.

Згідно з вимогами підпунктів 1,1. та 1.2. пункту 1 Глави 16 розділу II Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3.2. пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевіряти, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку).

У вступній частині виконавчого напису від 08.04.2021 приватний нотаріус зазначила, що його вчинено на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Постановою КМУ від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» було, крім іншого, доповнено перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення п. 2 Порядку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

З урахуванням наведеного станом на 08.04.2021 діяла постанова КМУ «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29.06.1999 № 1172 у редакції від 29.11.2001, якою не передбачено можливості вчинення виконавчих написів для стягнення заборгованості за кредитними договорами у безспірному порядку.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 виснувала, що кредитний договір, який не було нотаріально посвідчено, з 22.02.2017 не може відноситися до документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів у розумінні положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Тобто, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим (укладений в простій письмовій формі), не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Також зазначено, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

На момент звернення відповідача до приватного нотаріуса та вчинення ним 08.04.2021 виконавчого напису про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 діяв Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у якому не існувало чинних положень, які б передбачали можливість вчинення таких дій нотаріуса на укладеному у простій письмовій формі кредитному договорі.

При вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом не було дотримано вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд мав би перевірити, чи дійсно на момент вчинення виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість така, як зазначено у виконавчому написі та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості та її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису - відхиляються апеляційним судом, оскільки такі питання суд вправі вирішувати та перевіряти у випадку звернення із позовом про стягнення заборгованості.

Таким правом стягувач вправі скористатися.

Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд обґрунтовано задовольнив позов.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення суду, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача - Акціонерного товариства «Банк Форвард» залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді