Справа № 550/1270/23
Провадження № 2-з/643/3/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2024

13 грудня 2024 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Мовчан К.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, в режимі відеоконференції, розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дітей з батьком,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить визначити постійне місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.08.2008 між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 укладений шлюб. В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народився другий син - ОСОБА_6 . В свідоцтвах про народження ОСОБА_1 записаний батьком. 31.10.2023 рішенням Чутівського районного суду Полтавської області шлюб між сторонами розірваний, разом з ти питання щодо подальшого місця проживання дітей судом не розглядалось та мирним шляхом не врегульовано. Відповідач з 2021 року взагалі не має місця реєстрації в Україні та з березня 2022 року із-за початку воєнних дій в Україні виїхала за її межі та має тимчасовий захист в Німеччині та тимчасово разом з неповнолітніми дітьми знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Після 24.02.2022 батьками були вжиті заходи щодо забезпечення безпеки дітей, їх гармонійного розвитку на період воєнного часу, а саме - забезпечено виїзд дітей на територію Німеччини. Проте, в порушення норм законодавства Німеччини за цей час відповідач неодноразово виїжджала до інших країн та приїздила до України та залишаючи дітей напризволяще на території Німеччини та не повідомляючи як батька, так і, в порушення норм законодавства Німеччини про тимчасовий захист, без повідомлення соціальних служби Німеччини та відомство по справам молоді (Jugendamt) Німеччини. Постійне місце проживання дітей не визначено з відповідачем, вони проживають з відповідачем тільки на час дії тимчасового захисту на час воєнних дій на території Німеччини. Відповідач, користуючись розірванням шлюбу, знаходячись за межами території України, в порушення діючих законодавчих вимог законодавства України щодо виїзду за кордон неповнолітніх дітей, може взагалі не повернутися в Україну, або в порушення діючих міжнародних вимог виїхати до 3-х країн. Відповідач неодноразово виїжджала до інших країн та приїздила до України, залишаючи дітей напризволяще на території Німеччини та не повідомляючи позивача, як батька. Так, в період з 01 по 04 грудня 2022 відповідач виїжджав на територію Іспанії, залишивши дітей в Німеччині самих в період навчального року, коли категорично заборонено дітям не бути присутнім на заняттях. Якогось повідомлення соціальних служб Німеччини та відомства по справам молоді (Jugendamt) Німеччини не було. В період з 28 по 31 січня 2023 відповідач разом з дітьми виїжджав на територію Італії, в період навчального року, проте згідно законодавства Німеччини категорично заборонено дітям не бути присутнім на заняттях під час навчального року без поважних причин. В період з 04 по 12 квітня 2023 відповідач виїжджав на територію України (без дітей), в період пасхальних свят та наймасовіших обстрілів України, коли могли закрити кордони, та діти могли б взагалі залишитись в іншій країні. Якогось повідомлення мене як батька, про це, та про причину відсутності в країні в порушення правил тимчасового захисту або надання довіреності на піклування за неповнолітніми під час відсутності батьків представникам центру трудоустрою (Jobcenter), соціальних служб Німеччини та відомства по справам молоді (Jugendamt) Німеччини відповідачем проведено не було. Таким чином, відповідач свідомо та навмисно, на власний розсуд, без погодження із батьком, не повідомляючи всі зацікавлені соціальні органи, залишила неповнолітніх дітей самих в чужій країні, тим самим грубо порушила права неповнолітніх дітей та чинного законодавства Німеччини щодо захисту дітей. Відповідач має власне житло ( АДРЕСА_2 ), проте воно знаходиться з лютого 2022 в районі активних найзапекліших бойових дій та має значні пошкодження і до початку воєнних дій не мало власної каналізації. Позивач бажає та здатний забезпечити проживання неповнолітніх дітей з батьком, за адресою: АДРЕСА_3 , де наявний великий приватний дім, який належить прабабусі дітей, де створені всі належні умови для проживання та розвитку є окремі кімнати для кожної дитини зі столами та стільцями для проведення занять та виконання домашніх завдань, підключено інтернет, наявні опалення, каналізація, водопостачання тощо, проведений свіжий ремонт 2023, де вони можуть гратися з домашніми улюбленцями та спілкуватися з власною великою родиною рідними дідом, бабусею, прабабусею, дядьком. Діти бажають залишитися проживати із батьком. Крім того, позивач зазначаєм, що відповідач майже ніде не працює з 2010 року, а зараз користується виплатами держави Німеччини як біженка та не зможе забезпечити належні умови для проживання та розвитку дітей. В той же час позивач має власний бізнес (ФОП, 3-я група), має стабільний постійний дохід навіть в умовах воєнного стану та зможе створити та забезпечити дітям належні умови для проживання та розвитку. Позивач, як відповідальний та люблячий батько, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про синів, створення для них належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дітей із собою. В свою чергу, позивач не має наміру перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Відповідачка ОСОБА_7 , в особі представника ОСОБА_4 , скористалась правом надання відзиву проти позовної заяви.

Із змісту відзиву вбачається, що відповідач ОСОБА_7 з позовом не згодна в повному обсязі. Так, 08.08.2008 між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 укладений шлюб. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 , також ІНФОРМАЦІЯ_2 народився другий син - ОСОБА_6 . У зв`язку з війною відповідач ОСОБА_7 та її діти 09.03.2022 покинули територію України та з 11.03.2023 проживають у Федеративній Республіці Німеччина. Виїзд дітей за межі України був здійснений за погодженням з їх батьком, що підтверджується позовною заявою. З вказаного часу подружжя припинило шлюбні стосунки. Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 31.10.2023 за позовом ОСОБА_7 шлюб розірваний. Відповідач ОСОБА_7 , проживаючи в Німеччині, виховує дітей в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості, піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, надає дітям доступ до культурних та інших духовних цінностей, організовує дозвілля дітей, сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, виявляє інтерес до їх внутрішнього світу, створює умови для отримання ними освіти, забезпечила дітей житлом та організувала їх належний побут. У зв`язку з тим, що тривалий час діти постійно проживають з матір`ю та отримують від неї належну увагу, то мають більшу прихильність та прив`язаність саме до неї, а не до батька. В теперішній час мати з дітьми проживають у двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_4 на підставі договору оренди від 21.07.2022 з терміном дії - безстроково. Мати та діти мають прописку в даному житлі. Квартира має всі зручності, в ній зроблений сучасний ремонт, діти займають окрему ізольовану кімнату, яка облаштована всім необхідним: двома ліжками, великим столом для навчання, двома стільцями, двома шафами, двома ноутбуками, іншими побутовими речами та шкільним приладдям. У квартирі наявний ОСОБА_8 . Крім того, мати дітей забезпечила їх освітою, а саме: дитина ОСОБА_9 навчається у 7-му класі Муніципальної середньої школи І ступеня середньої загальної освіти у м. Гефельсберг, а дитина ОСОБА_10 навчається у 3-му класі Міської початкової школи спільного навчання ім.Песталоцци у м.Гефельсберг. В німецьких школах діти гарно адаптувалися, мають багато друзів, досягли певних успіхів у навчанні. Крім того, дитина ОСОБА_9 відвідує музичну школу по дисципліні «Гітара». Паралельно діти навчаються в українських школах: дитина ОСОБА_9 навчається у 7-му класі Харківського ліцею №3 Харківської міської ради, а дитина ОСОБА_10 навчається у 3-му класі Харківської початкової школи №33 Харківської міської ради.Крім того, мати ОСОБА_7 забезпечила дітей дозвіллям, розвиває їх світогляд, відвідуючи з дітьми дитячі майданчики, парки, парки атракціонів, історичні пам`ятки архітектури та популярні туристичні місця, морське узбережжя. Також в періоди часу з 25.06.2023 по 15.07.2023та з 30.09.2023 по 14.10.2023 мати з дітьми здійснювала поїздку до України з метою відвідати батька для підтримання сімейних зав`язків дітей з батьком. Крім того, мати дітей ОСОБА_7 майже повністю самостійно забезпечувати дітей матеріально за рахунок державної допомоги Німеччини та виплат страхової компанії (стосовно медичних послуг). В теперішній час мати дітей не працює, так як не володіє німецькою мовою на необхідному рівні. Однак для майбутнього працевлаштування матір`ю дітей вживаються всі необхідні дії: вона навчається на мовних курсах, отримала сертифікат про проходження тестування на знання німецької мови на рівні А2, а також здійснила дії для підтвердження свого українського диплома економіста у Німеччині. Після опанування необхідним рівнем володіння німецькою мовою матері дітей будуть запропоновані вакансії для працевлаштування. До того часу мати дітей має право на отримання державної допомоги, що є її самостійним доходом на теперішній час, який дозволяє їй оплачувати витрати на житло, лікування, навчання, продукти харчування та інші потреби. Допомога призначена до березня 2024. При цьому батько дітей від обов`язку утримання дітей фактично самоусунувся, обмежившись лише оплатою додаткових занять молодшому сину в українській школі в сумі 480,00 грн.на тиждень. Також батьком дітей було передано матері дітей 200 євро на часткове відшкодування транспортних витрат на поїздку дітей до України, яка відбулася у вересні- жовтні 2023, хоча квитки на проїзд дітей сукупно коштували 272 євро. І це при тому, що підстав для звільнення батька дітей від участі в утриманні дітей не існує: батько дітей має нормальний стан здоров`я, не є інвалідом, не має на утриманні інших непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, має стабільний заробіток як ФОП. З урахуванням вищезазначених обставин, можна стверджувати, що мати дітей належним чином виконує свої батьківські обов`язки та вжила всіх необхідних заходів для виховання і утримання дітей В свою чергу батько дітей не виконує свого обов`язку по утриманню дітей, не має належних умов проживання (пропонує проживання дітей у будинку прабаби), протягом війни не відвідував батьківські збори та не цікавився успіхами і потребами старшого сина ОСОБА_11 , не підтвердив наявність самостійного доходу, лише зазначивши про здійснення підприємницької діяльності. Позивачем ОСОБА_1 не надані суду доказів наявності виняткових обставин, у зв`язку з якими малолітні діти можуть бути розлучені з їх матір`ю. Також відпоаідачка, просить врахувати, що Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022 на усій території України введений воєнний стан, який продовжений і воєнний стан діє до теперішнього часу. У зв`язку з введенням воєнного часу права громадян України були обмежені. В тому числі, оголошено дистанційне навчання дітей, яке за якістю є нижчим, ніж очне навчання, і обмежує дітей у соціальних зв`язках, у можливості особистого спілкування між дітьми. Крім того, існує фізична небезпека для перебування дітей на території України, тим більше-на у м. Харкові, що обумовлено регулярними обстрілами з боку рф, що позбавляє дітей України мати регулярну фізичну активність, в тому числі на свіжому повітрі, на позашкільних заходах та гуртках. Безпечних регіонів в Україні в теперішній час не існує. ОСОБА_7 в повному обсязі виконує свої батьківські обов`язки, діючи в найкращих інтересах дітей.

Позивач в свою чергу скористався своїм правом та надав відповідь на відзив.

Із змісту відповіді на відзив відповідача, позивач повторно посилається на порушення відповідачем норм законодавства Німеччини про тимчасовий захист, залишення дітей на самоті без повідомлення соціальних служби Німеччини та відомства по справам молоді (Jugendamt) Німеччини та не повідомлення батька. Відповідач за власним твердженням, має дохід виключно у формі державної допомоги Німеччини, не працююча, при цьому, витратила кошти у розмірі близько 450 ЕВРО не за цільовим призначенням, на власний відпочинок без дітей. Відповідач, залишивши дітей на самоті, поїхала до м. Берлін для проведення косметологічних процедур (збільшення власних вуст (губ) в косметолога Be.skinny.ua (нік в Instagram), про що свідчить пост на її сторінці. В травні-червні 2023 відповідач також отримала контракт на роботу Minijob, згідно якого робота проводилася в нічний час, в цей час діти були залишені на самоті без належного нагляду. Більш того, зумисне демонстративне попрання законів Німеччини ВЖЕ призвело до того, що працівники Jobcenter Німеччини заборонили відповідачу виїжджати за територію регіону, в якому вона наразі проживає та зареєстрована. Таким чином, діти взагалі не змогли приїхати до батька на зимові канікули, що обмежує право позивача на спілкування з дітьми. Надана відповідачем у своєму відзиві інформація щодо достатності і належності умов проживання дітей є лише її особистою думкою. Відповідачем не наданий офіційний висновок з незалежною оцінкою за результатами обстеження працівниками Відомства по справам молоді (Jugendamt) Німеччини. В своїх висновках відповідач самостійно визначила відповідність умов проживання. Проте навіть на наданих фотографіях видно, що розміри кімнати, де проживають діти, не відповідають вимогам законодавства Німеччини, оскільки згідно існуючих санітарних вимог Німеччини для регіону Еннепе-Рур. В наданому відповідачем договорі оренди житла площа квартири не вказана. Позивач вважає, що твердження відповідача, що договір оренди житла є безстроковим, не відповідають положенням для такого типу договору, а тому орендодавець може в будь-який час розірвати даний договір оренди. В копії договору для перекладу стоїть підпис відповідача, який відрізняється від достовірного відомого підпису відповідача. Надані фотографії не відповідають дійсності, оскільки в кімнаті наявне тільки одне ліжко та діти вимушені спати разом тощо. Крім того, позивач, зокрема зазначає, що заперечує щодо тверджень відповідача про те, що позивач жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей є нічим не підтвердженні припущення. Відповідач надала виписку з Центру працевлаштування Територіального пункту Південного округу Еннепе-Рур про призначення грошової допомоги для тимчасово переміщених осіб. Відповідачем наданий сертифікат про нострифікацію диплому про вищу освіту економіста № СНА15864472 від 30.06.2001, в якому чітко зазначено в розділі «Оцінка» : «Іноземний диплом у поєднанні з попередньо завершеною 4-річною програмою навчання прирівнюється до диплома бакалавра вищого навчального закладу Німеччини». Враховуючі те, що пройти програму навчання можна тільки після отримання рівня В1 (який згідно наданих самим відповідачем документів, вона досі не отримала), навіть після отримання підтвердження цього диплому, роботу за фахом Відповідач зможе отримати не раніше ніж через 5 років. Більш того, Відповідач надав тест на володіння німецькою мовою для мігрантів від 24.06.2023, згідно якого отримала лише мовний рівень А2 (0 балів з 20), що є рівнем нижче середнього, що достатньо тільки для некваліфікованої важкої роботи (посудомийка, прибиральниця тощо). Таким чином, надані відповідачем документи свідчать про те, що відповідач абсолютно не в змозі інтегруватися в суспільство Німеччини. Також, при отриманні допомоги від Jobcenter, витрати на дітей на одежу та взуття, відповідач повинна витрачати щонайменше 8,76 % від 348 ЕВРО, що становить суму 30,50 ЕВРО на місяць на одну дитину. Тобто за 2-х дітей на протязі останніх 6-ти місяців відповідач повинна була витратити суму 30,50х2х6=366 ЕВРО. Проте підтвердження цих витрат відповідач не надала. Згідно законодавства Німеччини, батьки повинні надавати кишенькові гроші для дітей старше 10 років, розмір яких становить 30 ЕВРО на місяць для підлітків 10-14 років. Проте мати, такі гроші не видає ані старшому сину ОСОБА_11 , ані молодшому ОСОБА_12 (для дітей до 10 років, їх розмір становить 15 ЕВРО). Тому позивач видавав кишенькові гроші у ЕВРО обом хлопцям при їх поверненні в Німеччину та надавав кишенькові гроші у гривні в період перебування на території України з 25.06.2023 по 15.07.2023 та з 30.09.2023 по 14.10.2023. Враховуючи таке, позивач відкрив в банку ПУМБ окрему карту в ЄВРО на своє ім`я та передав її з собою старшому сину ОСОБА_11 , щоб останній міг виконувати покупки (одежі, подарунків та іграшок) для себе та молодшого сина ОСОБА_12 . Оскільки син це робить, особисто з власних акаунтів з електронних сайтів (Аmazon, Ebay тощо), до яких батько не має доступу. Далі, відповідач надала документи щодо відвідування ОСОБА_13 стоматологічної клініки. При цьому, ще до війни позивач самостійно, з власних коштів, оплачував лікування в КНП "Міська дитяча стоматологічна поліклініка №1" ХМР в стоматологічній лікарні, тобто до ОСОБА_14 виїжджав з вже встановленими в Харкові ортодонтичними пластинами, тому нехтування лікуванням могло призвести до катастрофічних наслідків для його здоров`я. Отже, відповідач за рахунок медичної страховки підтримувала відповідний стан здоров`я зубів ОСОБА_13 , що є її безпосереднім обов`язком. В разі неотримання державної допомоги Німеччини, відповідач не зможе належним чином виконувати свої батьківські обов`язки щодо належного медичного супроводу та лікування дітей. В інший час саме батько проводить лікування дітей та опікується медичним супроводом синів. Щодо навчання дітей: довідкою №414 від 07.12.2023 повідомлено, що ОСОБА_11 для опанування шкільних дисциплін необхідно докладати багато зусиль, а також періодичну невчасність в підготовці домашніх завдань. Це свідчить про недостатність уваги до процесу навчання ОСОБА_11 з боку матері, з якою он проживає постійного протягом останніх двох років. Також довідка підтверджує однакову участь у навчальному процесі сина обох батьків до війни, коли діти проживали з обома батьками. В довідці також вказано, що ОСОБА_15 в 2022 та 2023 відвідувала шкільні зібрання у дистанційному режимі, що успіхами та потребами займається мати, ОСОБА_15 , що логічно, оскільки доступ до дистанційного навчання має тільки мати. Слід відмітити, що коли ОСОБА_11 приїхав в Україну на канікули 30.09.2023 позивач контролював його навчання. Відповідач надала довідку з КП «Харківська школа № 33» № 400/01-24.1/23 від 18.12.2023 р. щодо ОСОБА_6 , в якій підтверджено, що батько систематично відвідує школу та цікавиться успіхами в телефонному режимі. Більш того, оскільки позивач щотижня сплачує за додаткові зайняття із ОСОБА_12 вчителю (класному керівнику), він постійно контролює процес навчання молодшого сина ОСОБА_12 та фактично позивач приймає участь у «батьківських зборах» щотижня та контролює навчання дитини. Перший ноутбук дітям був куплений лише у березні 2023 року, що підтверджує той факт, що в 2022-2023 учбовому році ОСОБА_15 не забезпечувала відповідне навчання. Крім того, саме позивач замовляв, сплачував та придбавав підручники для дітей. Щодо організації відпочинку та дозвілля дітей, їхнього всебічного розвитку: ОСОБА_9 відвідує музичну школу з 01.08.2023 та Міська ощадна каса м. Гефельсберг сплачує за це гроші. Проте відповідач не вказала на той факт, що позивач, знаючи про вподобання свого сина, купив йому професійний чохол для гітари ще 16.12.2022 та доправив його в Німеччину, що зовсім не свідчить про самоусунення батька від проблем дітей. Отже, батько робить все можливе для спілкування та забезпечення своїх синів всім необхідним для належного розвитку, а саме: - під час перебування в Україні дітей, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з 25.06.2023 по 15.07.2023 та з 30.09.2023 по 14.10.2023 батько влаштував їм необхідне дозвілля, забезпечує необхідне медичне обслуговування; в період 01-10.10.2023 батько звозив їх у м. Трускавець для відпочинку та оздоровлення; забезпечує необхідну участь у навчанні та розвитку забезпечує необхідними подарунками для розвитку (конструктори, іграшки); - грає онлайн у шахи та ігри («Танки», Half-life та ін..) з обома дітьми; - зі старшим сином ОСОБА_11 батько приймає участь у навчанні на програмування Roblox, Minecraft, Python; - маючи 3 закінчені вищі освіти та навчаючись на 4-у вищу, позивач допомагає обом дітям з усіма уроками; задовольняє будь-які потреби по документам в Україні; забезпечив відпочинок дітям у Римі; забезпечує оплату за додаткові заняття молодшого сина ОСОБА_12 , оскільки мати не може забезпечити належне онлайннавчання, на якому інші діти класу все навчання отримують безкоштовно, на це вже витрачено батьком з 01.08.2023 більше 18000 грн.; передав ОСОБА_11 свій ноутбук; перераховував гроші на особисту карточку ОСОБА_7 з ПУМБ та Приватбанку, та через термінали; передавав особисто гроші на дорогу дітям тощо. Щодо наданих підтверджуючих документів в якості доказів: відповідач надав для перекладу в ТОВ «УЦАП» незавірені у встановленому порядку копії документів (нотаріусом, апостиль або у консульству України в Німеччині), надані документи містять грубі порушення ведення касових операцій у національній валюті в Україні, бухгалтерському обліку тощо. Далі, позивач також зазначає, що представник відповідача у відзиві наголошує про «відлучення дітей від матері», між тим позивач в своїй позовній заяві жодного разу не ставив таких позовних вимог, рівно як і негайного повернення дітей в Україну, оскільки йдуть воєнні дії.

В судовому засіданні ОСОБА_1 повністю підтримав вимоги позову та обставини викладені в ньому, що висвітлено вище текстом. Підтвердив факт участі у вихованні та матеріальної допомоги синам. Додавши, що на теперішній час проживає у смт. Чутово Полтавської області через небезпечну ситуацію у м. Харкові, у великому будинку, що залишився у спадщину, у якому 5 кімнат, та є усі необхідні умови для проживання дітей, де останні будуть у безпеці, оскільки має потенційну можливість утримувати та виховувати. З синами спілкується постійно, фактично щодня. Мати дітей не перешкоджає спілкуванню з дітьми. Підтримує факт того, що відповідачка привозила дітей до України у 2023 влітку та восени, в кінці березня 2024. Діти прихильні до спілкування з батьком, старший син більше з ним, молодший з бабусею. Оскільки старшому сину вже виповнилась 14 років, він має самостійно вирішити, з ким проживати з батьків. Наполягає, що у нього є належні умови для життя та розвитку дітей. Просить визначити місце проживання синів разом з ним, при цьому, не прямо зараз.

Представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та позицію позивача. Позивач приймає активну участь у вихованні синів, постійно підтримує матеріально та має усі можливості та належні умови для проживання дітей разом з ним. З боку відповідача такі обставини не доведено, доводи позивача не спростовано.

Відповідачка ОСОБА_7 ( ОСОБА_16 ) в судовому засіданні заперечувала щодо позовних вимог, повністю підтримавши обставини та доводи, викладені у відзиві проти позову. Додавши, що дітей, дійсно залишала декілька разів на знайому ОСОБА_17 , з якою сумісно проживали у квартирі, оскільки необхідно було вирішувати особисті справи. На теперішній час орендує житло, в якому проживають разом з синами, у яких є належні та достатні умови для проживання, розвитку, виховання, а саме, у дітей свої кімнати, кожен має окреме ліжко, стіл, комп`ютер. Проходить курси з вивченням необхідного рівня німецької мови, для подальшого проживання та працевлаштування. Отримує соціальну допомогу у ФР Німеччині, якої достатньо для утримування та виховання дітей. Крім того, ОСОБА_7 зазначила, що до неї ніяких претензій та зауважень з боку соціальних органів Німеччини, не має місця. Оскільки ОСОБА_1 писав до усіх інстанцій, її неодноразово перевіряли та усі перевірки, співбесіди з соціальними працівниками проходили без зауважень. ОСОБА_7 проходила перевірку ДжобЦентру, за позитивними результатами надано подовження терміну перебування у ФР Німеччині до березня 2025, ніяких питань щодо неналежного виховання, утримання тощо, дітей не виникало. Якщо б виникли такі питання, термін перебування не був подовжений. Також ОСОБА_7 підтвердила факт того, що батько дітей дійсно надає матеріальну допомогу, спілкується з синами, між ними гарні відносини, ніяких причин для перешкоджання їхньому спілкуванню не має, приїжджала з дітьми у 2023, 2024 в Україну та діти разом із батьком проводили час, відпочивали тощо. Категорично заперечує щодо проживання дітей разом з батьком у прифронтовому м. Харкові через небезпеку постійних обстрілів, та ї у Полтавській області, де також стало небезпечно. Просить у задоволені позовних вимог відмовити.

Представник відповідача підтримав позицію ОСОБА_3 , вважаючи доводи позову безпідставними та такими, що не відповідають безпеки та інтересам неповнолітніх дітей. Просить у позові відмовити.

Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надавши за про розгляд справи без участі представника.

Суд вивчивши доводи та заперечення сторін, вислухавши свідка, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із такого.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, встановлено що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.08.2008, який розірваний 31.10.2023 на підставі рішення суду.

Від шлюбу мають синів: неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідачка ОСОБА_7 змінила прізвище на дошлюбне ОСОБА_18 .

Такі обставини підтверджено копіями рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 31.10.2023, свідоцтвом про народження дітей (т.1,а.с.10,11,115, т.2 а.с.226-228).

Судом також встановлено, що батько дітей ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_5 , є внутрішньо переміщеною особою та його фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідач ОСОБА_7 до 12.10.2021 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 . З березня 2022 у зв`язку з військовою агресією рф проти України, разом з дітьми покинули територію України та з 11.03.2022 і до теперішнього часу проживають у Федеративній Республіці Німеччина, отримавши посвідку на тимчасове проживання, яке подовжене до березня 2025 (т.1, а.с.9, 30, 39,40, 116-121, 144-146, 165-170, 173-183).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу (далі СК) України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до вимог ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участі у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, позивач просить визначити місце проживання дітей разом з батьком, посилаючись на неналежне виконання відповідачкою батьківських обов`язків та наявність усіх умов для проживання, виховання, навчання, гармонійного розвитку тощо з боку батька.

Відповідно до положень ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовини і електронними доказами; 2) висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем, отримує доходи, має житло, бере відповідальну участь у вихованні, навчанні, фізичному розвитку, розвагах та відпочинку синів, ним створено належні і достатні умови для навчання та гармонійного розвитку дітей.

Такі обставини підтверджено копіями виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань податкових декларацій, виписки з банківського рахунку банку ПУМБ про рух коштів, виписки з банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк», переписку із дітьми щодо зроблених покупок, фотознімків сумісного відпочинку з дітьми; електронних направлень та медичних аналізів, бронювання проживання та квитки на потяг в період 01-10.10.2023 відпочинку та оздоровлення у м. Трускавець, документи на покупку чохла для гітари, книжок для школи, квитки на екскурсію тощо в додатках); квітки та оплата проживання у м. Римі, квитки до о. Лансароте, переказ на картку вчительці ОСОБА_19 , Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1, а.с.13-19, 71-86, 89,90, 93-96, т.2 а.с.18-55, 57,58, 72-86, 161-179).

В судовому засіданні з боку позивача свідок ОСОБА_20 пояснила, що позивач є її сином, відповідачка матір онуків. Після розлучення батьків, продовжували постійно спілкуватися з онуками, більше зі старшим ОСОБА_11 , меншого ОСОБА_12 забирала зі школи. Після переїзду до Німеччині ОСОБА_7 разом з онуками, вони з сином ОСОБА_1 переїхали до смт Чутово Полтавської області, де почали проживати у батьківському будинку, робити в ньому ремонт, щоб діти мали усі необхідні та належні умови для життя, навчання, розвитку. На території розташована школа, їздить автобус. Свідок також зазначила, що син дуже хвилюється за своїх синів, люблячи відноситься та робить усе можливе для їх виховання, розвитку, постійно надає матеріальну допомогу тощо. Коли діти приїжджали, то син проводив з ними весь час, вони відвідували парки та інші дитячі заходи. ОСОБА_20 також сповістила, що неї зі слів сина відомо, що діти проживають у Німеччині в нормальних умовах. Син дуже хоче, щоб сини проживали з нами разом у будинку. Якщо батьки онуків приймуть рішення, що останнім зараз добре у Німеччині, то ОСОБА_20 таке рішення підтримує задля безпеки дітей.

Позивач в обґрунтування своїх вимог щодо визначення місця проживання дітей разом з ним, у позові посилається на те, що за адресою: АДРЕСА_3 , наявний великий приватний дім, де створені всі належні умови для проживання та розвитку є окремі кімнати для кожної дитини зі столами та стільцями для проведення занять та виконання домашніх завдань, підключено інтернет, наявні опалення, каналізація, водопостачання тощо, проведений свіжий ремонт 2023, а в судовому засіданні з стороною позивача зазначено, що у Полтавській області смт Чутово, де на теперішній час проживає позивач разом із матір`ю ОСОБА_20 , також є великий будинок, де позивач зробив ремонт та створив всі належні умови для проживання та розвитку синів.

Між тим, такі ствердження не підтверджені належними та достатніми доказами. Наявність копії акту обстеження проживання за адресою: АДРЕСА_3 , не є достатнім та переконливим доказом таких доводів.

Ствердження позивача, що діти бажають проживати саме з батьком, також не доведено.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка набрала чинності для України 27.09.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України, питання щодо виховання дитини вирішується батьками спільно.

Судом встановлено, що з початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, ОСОБА_7 у березні 2022 з дітьми, зі згодою позивача виїхала з м. Харкова, а в подальшому за межі України, що не спростовують сторони по справі та підтверджено матеріалами спарви.

Позивач ОСОБА_1 належним чином виконує батьківськи обов`язки, виховуючи їх в умовах війни, реаліях сьогодення, надає матеріальну підтримку тощо.

Незалежно від твердження відповідачки у відзиві проти позову, в судовому засіданні ОСОБА_7 зазначила, підтвердивши факт того, що ОСОБА_1 дійсно приймав та приймає участь в утриманні синів.

Такі встановлені судом обставини знайшли своє підтвердження в наданих позивачем доказах, що досліджені та перелічені текстом вище.

Повертаючись до приписів ст.141 СК України, суд зауважує, що батько має рівні права та обов`язки щодо дитини.

У постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) Верховний Суд зазначив, що при вирішення питання про визначення місце проживання дитини суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема щодо обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Верховний Суд у постанові від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19 (провадження № 61-19210св20) визначив базові елементи, які підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини, а саме: погляди дитини, індивідуальність дитини, збереження сімейного оточення і підтримання відносин, піклування, захист і безпека дитини,вразливе положення, право дитини на здоров`я, право дитини на освіту. При вирішенні цієї категорії спорів також підлягають врахуванню: спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; стосунки між дитиною і батьками в минулому;бажання батьків бути опікунами; збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; бажання дитини.

Дитина не може бути залишена у небезпечній для її фізичного та психічного здоров`я ситуації. Отже, серед інших обставин, що мають істотне значення, судам слід досліджувати безпекову ситуацію та обмеження, пов`язані із проведенням бойових дій та їх наслідками. При цьому сам факт запровадження на території України воєнного стану не є достатньою підставою для визначення місця проживання дитини з одним із батьків, зокрема з тим, який проживає за межами України. Слід звернути увагу, що результатами розгляду у касаційному порядку справи № 750/9620/20 Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про визначення місця проживання дитини з матір`ю. У той же час аргумент матері про те, що після початку бойових дій на території м. Чернігова у 2022 році вона пропонувала вивезти сина за межі України, однак батько відмовився передати їй дитину, не був оцінений судом апеляційної інстанції як такий, що свідчить на користь проживання дитини з матір`ю. При вирішенні іншого спору між батьками про визначення місця проживання дитини (справа № 344/7865/21) суди не надали перевагу матері, яка після початку на території України широкомасштабних бойових дій проживає на території Німеччини, визначивши, за результатами оцінки доказів та інтересів дитини, її місце проживання з батьком на території України.

Виходячи із положень міжнародних договорів і національного законодавства батьки мають рівні права й обов`язки щодо дитини. Принцип рівності батьківських прав та обов`язків є характерною рисою більшості правових систем європейських держав. При цьому реалізація батьківських прав ставиться у залежність від дотримання інтересів дитини. Батьки здійснюють батьківські права спільно. Дитина однаково любить обох батьків. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (ст. 7 Конвенції про права дитини). Наголошується на визнанні принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини (ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини (ч. 1 ст. 141 СК України). Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України). Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі (ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Так, стороною відповідача на підтвердження своїх доводів суду надано такі докази: довідка про реєстрацію місця проживання матері та дітей за адресою: АДРЕСА_4 , договір оренди від 21.07.2022, посвідка про тимчасове проживання у Німеччині, з перекладом з німецької на українську мову; довідка від 07.12.2023 Харківського ліцею №3 Харківської міської ради, фотознимки з місця проживання дітей, фотознимки дітей з місць проведення дозвілля, копії квитків поїздки до України з 25.06.2023 по 15.07.2023та з 30.09.2023 по 14.10.2023, довідки зі Служби працевлаштування Джобцентру, рахунки про оплату витрат на музичну школу, послуги стоматолога для дитини, копія довідки про підтвердження диплому, довідки про проходження тесту на знання німецької мови, довідки про проходження інтеграційного курсу (т.1 а.с.116-227).

Із довідки Харківського ліцею №3 Харківської міської ради від 07.12.2023 вбачається, що рівень успішності ОСОБА_5 - достатній і середній. Хлопчик дотримується правил поведінки та учбової дисципліни, передбачених освітнім закладом. Під час війни дистанційно батьківські збори класу відвідує мати. В даний час успіхами і потребами дитини опікується мати.

Оцінюючи доводи позивача щодо неналежного виконання батьківських обов`язків ОСОБА_7 на території ФР Німеччини, а саме, залишення дітей без нагляду у вказаний вище текстом період часу, неналежний контроль над синами, створення житлових умов, як на думку позивача, не відповідають інтересам синів, недостатнє ставлення до навчання останніх, неспроможність гідно їх утримувати, неможливість відповідачки адаптуватися в суспільстві, заборони відповідачці працівниками Jobcenter Німеччини виїжджати за територію регіону тощо, суд вважає, безпідставними та такими, що належними, достатніми та переконливими доказами не підтверджені в розумінні положень ст.ст. 76-81 КПК України.

Між тим, судом встановлено, що ОСОБА_7 проходить курси з вивченням необхідного рівня німецької мови, для подальшого проживання та працевлаштування. Отримує соціальну допомогу у ФР Німеччині.

Будь-які претензії та зауваження з боку соціальних органів ФР Німеччини стосовно виховання, навчання, утримання неповнолітніх дітей, образу життя матері та іншого, не встановлено, доказів що такі питання взагалі виникали, суду не надано. З боку позивача такі обставини не спростовано.

Посилання позивача на неналежність наданих стороною відповідача доказів, зокрема документів щодо ведення касових операцій та бухгалтерському обліку, перекладу з іноземної мови тощо, а також щодо поїздок по території Європи, отримання косметологічних послуг, не стосуються предмету позову та не спростовують висновків суду.

Позивачем ОСОБА_1 не надані суду докази наявності виняткових обставин, у зв`язку з якими неповнолітні діти можуть бути розлучені з їх матір`ю та проживати разом з батьком, так як таких підстав не встановлено, а мати дітей належним чином виконує свої батьківські обов`язки, діючи в інтересах дітей.

Отже аналіз вищевикладеного дає суду дійти висновку, що з боку позивача не доведене неналежне виконання ОСОБА_7 батьківських обов`язків стосовно неповнолітніх дітей.

Далі, статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Так, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ст. 19 СК України). Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне (ч. 6 ст. 56 ЦПК України). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Верховний Суд в окремій ухвалі від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12 звернув увагу Кабінету Міністрів України на необхідність удосконалення нормативно-правових актів з метою усунення недоліків на стадії примусового виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною, залучення батьків, органів у справах дітей, адвокатів, виконавців до співпраці з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, забезпечення реального виконання рішень судів у справах щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми дітьми, усунення перешкод у цьому, у тому числі розроблення цільової підтримки дітей, які проявляють ознаки відчуження одного з батьків.

У т.1 на а.с.189 містяться пояснення Департаменту служб у справах дітей виконкому Харківської міської ради від 15.03.2024 №221/0/202-244 по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про визначення місця проживання дітей із батьком, із змісту яких вбачається, що мати разом із дітьми проживає у ФР Німеччина, з огляду на це, керуючись ч.5 ст. 19 СК України, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, не має можливості надати суду обґрунтований письмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання дітей із батьком.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2024 у справі №730/921/21 зокрема прописане, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Із постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2024 у справі №484/1402/20 вбачається, що суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, міцне навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд зауважує, що суди пі час вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини мають виходити з того, що поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, оскільки дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.

Із правового висновку у Постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16 вбачається, що «відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.».

Оскільки неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час постановлення судового рішення, досяг чотирнадцятирічного віку, відповідно до правил ст.160 СК України місце проживання дитини, якщо батьки якої проживають окремо, визначається нею самою.

Отже, аналізуючи вищевикладене, оцінюючи надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що вимоги позову є не доведеними щодо невиконання відповідачкою батьківських обов`язків стосовно дітей, переконливих доказів позивача щодо належним умов для проживання, розвитку, навчання дітей, тому у сукупності усіх наданих доказів, ураховуючи норми Конвенції про права дитини щодо забезпечення її найкращих інтересів та безпеки і права на життя, судову практику, введення в Україні воєнного стану, перебування дитини з матір`ю за кордоном, малолітній вік, соціальні зв`язки, прив`язаність до матері, діючи на теперішній час виключно в інтересах малолітньої дитини та приймаючи до уваги позицію позивача про визначення місце проживання дітей разом з ним у майбутньому, а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дітей з батьком.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються судом:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації ВПО: АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_8 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, адреса місця знаходження: 61002, м. Харків, вул. Чернишевська,55.

Суддя О.О. Сугачова