Провадження № 2-о/752/849/24
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

23 грудня 2024 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Кирильчук І. А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення фактів, що мають юридичне значення та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

12 грудня 2024 року до Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення фактів, що мають юридичне значення та зобов`язання вчинити дії.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 грудня 2024 року, зазначену справу передано на розгляд головуючому судді Кирильчук І. А.

З огляду на вимоги, викладені у заяві ОСОБА_1 , та наведене нею обґрунтування на підтримку заявлених вимог, канцелярія суду зареєструвала цю заяву в порядку окремого провадження (провадження № 2-о/752/849/24).

Перевіривши матеріали заяви та долучених до неї документів, судом встановлено такі недоліки.

Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина третя статті 294 ЦПК України).

Згідно зі статтею 315 цього Кодексу суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Враховуючи обставини, на які посилається ОСОБА_1 у заяві, а також юридичні факти, про встановлення яких вона просить у зяві, слід дійти висновку, що ОСОБА_1 звертається до суду в порядку, передбаченому розділом IV главою 6 ЦПК України.

У той же час, звертаючись до суду, ОСОБА_1 своє процесуальне звернення назвала "позовна заява", у якій визначено сторони як позивача та відповідача, що не відповідає суті окремого провадження, оскільки таке провадження допускається виключно за відсутності спору про право.

У справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи (частина третя стаття 42 ЦПК України).

Таким чином, форма звернення, обрана ОСОБА_1 , суперечить змісту заявлених у ній вимог, що створює правову невизначеність щодо застосування відповідних норм ЦПК України при розгляді цієї справи. Виникають суперечності між положеннями, які регулюють позовне провадження, та нормами, передбаченими для розгляду справ у порядку окремого провадження.

Аналіз положень статті 315 ЦПК України свідчить про те, що певний факт встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичні наслідки, якщо: (1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; (2) чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; (3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; (4) встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17 (пункт 17)).

Отже, Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висловилася про те, що інститут окремого провадження та встановлення у цьому провадженні юридичного факту не передбачені для того, аби вирішити (допомогти вирішити) будь-який спір про право.

Відповідно до статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 необхідно уточнити форму процесуальної заяви, з якою вона звертається до суду, зокрема, чи це позовна заява, чи заява в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення.

Виявлені судом недоліки цієї заяви мають бути усунуті шляхом подання до суду нової редакції процесуального документа, оформленого відповідно до обраного заявником способу захисту або відновлення порушеного права.

Форма і зміст позовної заяви має відповідати вимогам статей 175-177 ЦПК України.

Заява про встановлення факту, що має юридичне значення, має відповідати вимогам статті 318 ЦПК України.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких-не допустити судовий процес у безладний рух. Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вимога суду про усунення недоліків заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 слід залишити без руху та встановити заявнику строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 42, 175, 177, 185, 293, 318, 315 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення фактів, що мають юридичне значення та зобов`язання вчинити дії - залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали.

Роз`яснити заявнику, що у разі неусунення недоліків заяви до визначеної дати, заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Копію ухвали надіслати для виконання заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. А. Кирильчук