УХВАЛА

29 січня 2024 року

м. Київ

справа № 485/1671/21

провадження № 61-16713ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на постанову Миколаївського апеляційного суду

від 17 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВП ПЛЮС» про визнання незаконним

та скасування наказу про притягнення до матеріальної відповідальності, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі

та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому, уточнивши свої позовні вимоги, просила визнати незаконними та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «СВП ПЛЮС» (далі - ТОВ «СВП ПЛЮС»)

від 23 листопада 2021 року № 1/23/11-21/ЮВ в частині притягнення

її до матеріальної відповідальності та наказ від 24 листопада 2021 року № 1144/к про її звільнення; поновити її на посаді продавця-консультанта ТОВ «СВП ПЛЮС» з 25 листопада 2021 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 13 726,40 грн за період з 25 листопада 2021 року до 31 січня 2022 року, а також витрати на правову допомогу в розмірі 27 000,00 грн.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано незаконним наказ директора ТОВ «СВП ПЛЮС» від 23 листопада

2021 року № 1/23/11-21/ЮВ в частині притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності.

Визнано незаконним наказ директора ТОВ «СВП ПЛЮС» від 24 листопада

2021 року № 1144/к про звільнення ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді продавця-консультанта ТОВ «СВП ПЛЮС»

з 25 листопада 2021 року.

Стягнуто з ТОВ «СВП ПЛЮС» на користь ОСОБА_1 середній заробіток

за час вимушеного прогулу у розмірі 13 726,40 грн за період з 25 листопада

2021 року до 31 січня 2022 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

23 листопада 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 жовтня

2023 року у цій справі, в якій заявниця, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року в частині стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку, а саме стягнути з ТОВ «СВП ПЛЮС» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 146 216,00 грн за період

з 25 листопада 2021 року до 17 жовтня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2023 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків, зокрема запропоновано надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги,

в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України, та копії скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи,

та докази сплати судового збору за подачу касаційної скарги.

29 грудня 2023 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків.

Таким чином, недоліки касаційної скарги усунуто.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Пунктом 2 частини першої статті 274 ЦПК України встановлено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктами 1, 2 частини четвертої статті 19 ЦПК України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема справ, що виникають

з трудових відносин.

Предметом позову у справі є вимога майнового характеру щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, позивачем було заявлено вимоги немайнового характеру щодо визнання протиправним та скасування наказів.

Ураховуючи те, що справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України справа

не відноситься до тієї категорії справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно

до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно

до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах,

де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року).

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)

від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВП ПЛЮС» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення

до матеріальної відповідальності, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська