УХВАЛА

11 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 263/13605/14

провадження № 61-4170св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В.,

Ситнік О. М.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Краснова Інна Олександрівна, на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 1 серпня 2016 року, ухвалене у складі судді Шатілової Л. Г., та постанову Донецького апеляційного суду від 27 січня 2021 року, прийняту колегією у складі суддів: Принцевської В. П., Биліни Т. І., Баркова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі - АТ «ПУМБ») звернулося з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову вказувало, що 28 вересня 2006 року Закрите акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі - ЗАТ «ПУМБ»), правонаступником якого є АТ «ПУМБ», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 5020791, згідно з умовами якого останній отримав кредит

у розмірі 31 500 доларів США зі сплатою 12,5% річних за його користування строком до 28 вересня 2013 року.

Належне виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором забезпечено іпотекою квартири АДРЕСА_1 відповідно до укладеного ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є

АТ «ПУМБ», та ОСОБА_4 договору іпотеки № 5021089, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Мошенко О. В. за № 2303.

ОСОБА_1 не виконував зобов`язання за кредитним договором, тому на 11 грудня 2014 року його заборгованість

складає 38 217,49 доларів США та 107 381,71 грн, з яких:

- 21 758,80 доларів США заборгованості за кредитом;

- 16 458,69 доларів США заборгованості за процентами за кредитом;

- 6 862,77 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України

(далі - НБУ) на 11 листопада 2014 року становить 107 381,71 грн, пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом.

За таких обставин товариство просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 у загальному розмірі 38 217,49 доларів США та 107 381,71 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру

АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 , шляхом продажу квартири на прилюдних торгах з початковою ціною, встановленою на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час проведення виконавчих дій.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що помер ОСОБА_4 , правонаступниками якого є його дружина ОСОБА_3 , сини ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , що проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області

від 19 лютого 2015 року залучено до участі у справі правонаступників

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 1 серпня 2016 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 у загальному розмірі 38 217,49 доларів США та 18 623,87 грн звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 ; визначено спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною продажу 229 457 грн.

Відмовлено у задоволенні позову в іншій частині.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки до спадкоємців іпотекодавця вони несуть відповідальність перед іпотекодержателем в межах вартості іпотечного майна лише за забезпеченим зобов`язанням - тобто як майнові поручителі за договором іпотеки.

Встановивши порушення зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, виконання яких забезпечено іпотекою місцевий суд дійшов висновку про існування правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд першої інстанції встановив, що відповідачі проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, не відмовились від спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, тому вважаються такими, що прийняли спадщину.

Місцевий суд відхилив доводи представника відповідача про порушення банком порядку звернення до спадкоємців з вимогою про усунення порушення зобов`язань та щодо пропуску строків такого звернення, передбачених

статтею 1281 ЦК України, оскільки у даному випадку до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 23 Закону України «Про іпотеку».

Такого висновку суд першої інстанції дійшов з урахуванням висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-31цс16 (яка прийнята у цій справі), про те, що правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов`язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи наведене, строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність.

Постановою Донецького апеляційного суду від 27 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 1 серпня 2016 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову, зазначивши про відповідність таких висновків обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначив про відсутність підстав вважати позовну давність такою, що спливла, оскільки строк виконання основного зобов`язання визначено до 28 вересня 2013 року, а з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки банк звернувся у грудні 2014 року.

У березні 2021 року представник ОСОБА_3 - адвокат Краснова І. О. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 1 серпня 2016 року та постанову Донецького апеляційного суду від 27 січня 2021 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами попередніх інстанцій висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц (провадження № 14-159цс19), щодо визначення початку перебігу позовної давності.

Заявник вказує про неврахування судами висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18), в якій зазначено, що сплив визначених

статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Крім того, висновок судів про незастосування до спірних правовідносин статті 1281 ЦК України суперечить висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 8 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15.

На думку заявника, суди не врахували висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19), про те, що за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» у вказаній редакції реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (провадження № 14-49цс19) (пункт 41)).

Вказує про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 20 листопада 2019 року

у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Заявник вважає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 7 листопада 2018 року

у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) про те, що «виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем».

У липні 2021 року представник АТ «ПУМБ» - адвокат Маштаков С. А.подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив про безпідставність її доводів та правильність висновків судів про існування правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки. Просив врахувати, що про смерть ОСОБА_4 банк довідався у лютому 2015 року, а 13 березня

2015 року - направив до Першої маріупольської державної нотаріальної контори вимогу до спадкоємців іпотекодавця.

Ухвалою Верховного Суду від 4 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі і витребувано її матеріали із суду першої інстанції. та ухвалою цього ж суду

від 25 жовтня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2024 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 761/382/21.

Постановляючи зазначену ухвалу, колегія суддів вказала, що ключовим питанням, яке постало в цій справі є те, чи підлягають застосуванню положення статей 1281, 1282 ЦК України у разі смерті іпотекодавця (майнового поручителя), який не є боржником за основним зобов`язанням, чи залежить їх застосування від настання строку вимоги за основним зобов`язанням на момент відкриття спадщини, а також, незалежно від застосування статті 1281 ЦК України, чи підлягає врахуванню порядок виконання такого обов`язку спадкоємцями, передбачений у статті 1282 ЦК України, з метою визначення належних способів захисту прав кредитора.

Колегія суддів вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування статей 1281, 1282 ЦК України у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 8 квітня 2015 року

у справі № 6-33цс15 та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 серпня 2020 року у справі № 905/1959/19, та викласти висновок про те, що:

«у разі смерті іпотекодавця (майнового поручителя), який не був боржником за основним зобов`язанням, положення статі 1281 ЦК України не підлягають застосуванню до правовідносин його спадкоємців з кредитором незалежно від настання строку вимоги за основним зобов`язанням на момент відкриття спадщини, оскільки такі спадкоємці не є боржниками в розумінні статті 1281 ЦК України.

У разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця, який як спадкоємець набуває статусу іпотекодавця, смерть майнового поручителя не впливає на порядок виконання основного зобов`язання, забезпеченою іпотекою, тому у таких правовідносинах не підлягають врахуванню і положення статті 1282 ЦК України».

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року

справу № 761/382/21 (провадження № 14-132цс24) прийнято до розгляду.

У справі, що переглядається:

- відповідачі є спадкоємцями іпотекодержателя, який не є боржником за основним зобов`язанням;

- суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для застосування статей 1281 та 1282 ЦК України, пославшись на висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 17 лютого 2016 року

у справі № 6-31цс16;

- Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року

у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) відступила від висновку Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-31цс16 і виклала висновок про те, що «стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємців, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань»;

- зазначений висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у справі, в якій помер боржник за основним зобов`язанням (позичальника).

Отже судові рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі, переданій на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.

Від результату вирішення Великою Палатою Верховного Суду питання щодо можливості застосування у подібних правовідносинах (у разі смерті іпотекодавця (майнового поручителя), який не є боржником за основним зобов`язанням)

статей 1281, 1282 ЦК України, залежить висновок касаційного суду щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій в цій справі норм матеріального права.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що

у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд вважає за необхідне зупинити провадження у справі, що переглядається, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 761/382/21 (провадження № 14-132цс24).

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої

статті 253, статтею 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Краснова Інна Олександрівна, на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 1 серпня 2016 року та постанову Донецького апеляційного суду від 27 січня 2021 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду

справи № 761/382/21 (провадження № 14-132цс24).

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття й оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. В. Сердюк О. М. Ситнік