№ 2-1201/2009
провадження 4-с/201/7/2024
УХВАЛА

06 лютого 2024 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Могиліною Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпро цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) і ОСОБА_2 на дії державного виконавця, визнання їх неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27 листопада 2023 року звернувся до суду зі скаргою стосовно Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на дії державного виконавця, визнання їх неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, вимоги скарги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Справа по суті не слухалася, розглядаються клопотання, виносилися ухвали, спір по суті не вирішено.

В судовому засіданні з`ясувалося, що підставою вказаної скарги, заяви, що розглядається, є обставини, встановлені Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, рішенням якого визнано припиненими з 04 серпня 2011 року зобов`язання ОСОБА_1 за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , борг за яким у сумі 144 192 грн. 54 коп. стягнутий рішенням суду від 13 січня 2009 року. На підставі постанови Дніпровського апеляційного суду 19 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 про визнання договору позики виконаним та визнання зобов`язання припиненим - задоволено, визнано припиненими з 04 серпня 2011 року зобов`язання ОСОБА_1 за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , борг за яким у сумі 144 192 грн. 54 коп., стягнутий рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2009 року. Тобто рішення по справі про визнання договору позики виконаним та визнання зобов`язання припиненим вступило в закону силу. Постановою старшого державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тичинського Д.Є. від 28 грудня 2023 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1201/2009 виданого 10 березня 2009 року Жовтневим районним судом м Дніпропетровська про стягнення боргу закінчено згідно з вимогами п. 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, станом натепер відсутній предмет спору.

Вказані обставини підтвердив заявник, заінтересовані особи, заявник заявив клопотання про закриття провадження в цій справі через відсутність предмету спору, виконавче провадження закінчено.

Суд вважає можливим задоволення вказаного клопотання та закриття провадження в справі, виходячи з наступного.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З`ясувавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, роз`яснивши наслідки закриття провадження в справі, зважуючи на вище вказані обставини і на те, що вказане не порушує інтереси учасників справи та інших осіб, суд вважає можливим закриття провадження в справі, оскільки, дійсно підставою вказаної скарги, заяви, що розглядається, є обставини встановлені Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська (справа №201/9194/21), рішенням якого визнано припиненими з 04 серпня 2011 року зобов`язання ОСОБА_1 за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , борг за яким у сумі 144 192 грн. 54 коп. стягнутий рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2009 року. На підставі постанови колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду 19 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання договору позики виконаним та визнання зобов`язання припиненим - задоволено, визнано припиненими із 04 серпня 2011 року зобов`язання ОСОБА_1 за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , борг за яким у сумі 144 192 грн. 54 коп., стягнутий рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2009 року. Тобто рішення по справі про визнання договору позики виконаним та визнання зобов`язання припиненим (справа № 201/9194/21) вступило в закону силу.

При цьому суд керується наступним.

Відповідно до пункту 5 частиш 1 статті 39 Закову України «Про виконавче провадження» виконавче провадження піддягає закінченню уразі, зокрема, скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ.

Постановою старшого державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тичинського Д.Є. від 28 грудня 2023 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1201/2009 виданого 10 березня 2009 року Жовтневим районним судом м Дніпропетровська про стягнення боргу закінчено згідно з вимогами п. 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Копії вказаних постанов направлено сторонам виконавчого провадження та всім відповідним органам та установам, яким ці постанови надсилалися для виконання. Копію постанови про закінченні виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого документа направлено до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Отже, з огляду на зазначене, фактично наразі відсутній предмет спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин суд приходить до висновку, що дана ухвала повною мірою обгрунтована, є зрозумілою учасникам справи та в ній належним чином зазначені підстави, на яких вона грунтується.

Також суд зазначає, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, закриття провадження в справі з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).

Приймаючи до уваги вказане, суд приходить до висновку про те, що вказане закриття провадження не порушує інтереси учасників справи та інших осіб, тому суд вважає можливим клопотання задовольнити і провадження по справі закрити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 255, ст. 256, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Провадження по справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) і ОСОБА_2 на дії державного виконавця, визнання їх неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Ухвала набрала законної сили 06 лютого 2024 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя -