ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/1403/22 Номер провадження 22-ц/814/1063/24Головуючий у 1-й інстанції Петренко Л.Є. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 25 серпня 2023 року, прийнятого під головуванням судді Петренко Л.Є. в сел. Диканьці

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , як законного представника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів за невиконаним зобов`язанням та відсотків за користування грошовими коштами

третя особа: орган опіки та піклування Шевченківської селищної ради Куп`янського району Харківської області,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та визнання за нею права власності на цю квартиру.

Вказувала, що нею за письмовою розпискою від 17 травня 2022 року в оплату за вказану квартиру сплачено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 115 000грн.

У березні 2023 року ОСОБА_2 змінила предмет позову та просила стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 безпідставно набуті грошові кошти за невиконаним зобов`язанням по купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в сумі 21300 грн. із процентами за їх користування.

Зазначала, що відповідачі повернули їй 93 700 грн. за квартиру, а решту відмовились сплатити.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 25 серпня 2023 року задоволено позов ОСОБА_2 частково.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 21300 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 168грн., а всього 21 468 грн.

Стягнуто із ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір пропорційно до задоволених вимог по 1040 грн. з кожного.

Рішення оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги наявність заборгованості позивача за комунальні послуги за час її проживання в квартирі, зламаний замок та несплата за колеса на автомобіль.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Конопатський М.М. посилаючись на правильність вирішення справи судом першої інстанції, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення районного суду залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частини четверта, шоста статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України). Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК України).

Перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 та відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладена усна домовленість про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1 , про що 17.05.2022 відповідачами написана розписка, відповідно до якої вони отримали від позивача 115 000 грн в рахунок продажу вказаної двокімнатної квартири. Однак нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу сторони не уклали, у зв`язку з чим відповідачами 11.12.2022 року ОСОБА_2 було повернуто 93 700 грн., а різницю позивач просила стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд прийшов до висновку про стягнення з відповідачів залишку авансового платежу в розмірі 21300 грн. Та 3% річних від простроченої суми в розмірі 168грн.

Однак колегія суддів частково погоджується з даним рішенням.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У даній справі, що переглядається, договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачкою грошова сума у загальному розмірі 115 000 грн. є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком.

Враховуючи наведене та положення статті 570 ЦК України суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сума, яку отримали ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від ОСОБА_2 фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу на виконання якого передано кошти.

Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року справа № 296/10217/15.

Крім того, оскільки сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, то вона підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору.

Отже, із змісту розписки від 17 травня 2022 року однозначно вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 отримали від ОСОБА_2 115 000грн. вартості квартири.

Отримання цих коштів обумовле6но їх спільними діями, що вони підтвердили власними підписами ( т.1, а.с. 15 ), а тому суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з відповідачів 21300 грн., з врахуванням сплачених ними 93 700 грн. ( т.1, а.с. 56 ).

Не може бути прийнято посилання в апеляційній скарзі на наявність заборгованості ОСОБА_2 за комунальні послуги, адже суду не надано доказів на підтвердження укладення договору оренди житлового приміщення з усіма істотним умовами, необхідними для його укладення. Відсутні також докази щодо наявності інших боргів.

Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір, дійшов обґрунтованого висновку, що правовідносини, які виникли між сторонам врегульовані ч. 2 ст.570 ЦК України та правильно вважав, що сплачений ОСОБА_1 та ОСОБА_3 аванс в сумі, що залишалась не сплаченою - 21300 грн. підлягає поверненню ОСОБА_2 особами, які його отримали.

Рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, стягуючи 3% річних від простроченої суми в розмірі 168 грн., районний суд розрахував її за період з 11.12.2022 року (день повернення частини коштів в розмірі 93 700 грн.) по 16.03.2023 року ( день направлення змінених позовних вимог), застосувавши наслідки прострочення грошового зобов`язання, які в даному випадку відсутні, адже правовідносини сторін належним чином оформлені не були і стосуються виключно авансового платежу,строки повернення якого сторонами не визначались.

При цьому суд першої інстанції помилково застосував висновки Верховного Суду у справах, які не є подібними.

За таких обставин рішення районного суду в частині стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 168 грн підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_2 в цій частині.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 25 серпня 2023 року скасувати в частині солідарного стягнення із ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 168 грн. - 3% річних від простроченої суми, ухваливши в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів.

В іншій частині рішення Диканського районного суду Полтавської області від 25 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01.02.2024 року.

Головуюча суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна