Справа № 484/4262/24
Провадження № 2/484/1402/24
Рішення

іменем України

24.12.2024 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Максютенко О.А

за участю секретаря судових засідань Завірюха В.Ю.,

без участі сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок,

встановив

31.07.2024 року в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду його представник адвокат Болквадзе Б.М. з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач має у приватній власності житловий будинок АДРЕСА_1 , набутий на підставі договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості №5080 від 17 квітня 2000 року та зареєстрований Первомайською філією Південної Товарної Біржі в журналі реєстрації біржових угод. Відповідно до вказаного договору, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купив зазначений будинок. Умови договору купівлі-продажу сторонами виконані, покупець передав за договором 2000 грн., а продавець передав житловий будинок покупцю. Державна реєстрація права власності на вказаний будинок була проведена за ОСОБА_1 . Первомайським міжміським бюро технічної інвентаризації і записано в реєстрову книгу №7 стр. 77, за реєстровим №25 від 10 грудня 2001 року. Так, маючи намір на розпорядження своїм майном та приведення у відповідність вказаний правовстановлюючий документ щодо державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав. Тому позивач вимушений звернутися до суду для вирішення питання про визнання права власності на вказаний житловий будинок в судовому порядку.

05.08.2024 року ухвалою судді позов залишено без руху в зв`язку з несплатою судового збору за подання позовної заяви до суду.

14.08.2024 року від представника позивача адвоката Болквадзе Б.М. надійшла заява про усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду від 05.08.2024 року, та надано звіт про оцінку майна і квітанцію про сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн.

14.08.2024 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, надано термін для надання вдповідачу відзиву на позов.

13.09.2024 року ухвалою суду витребувано у КП "Первомайське МБТІ" інформацію про реєстрацію права власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка надійшла на адресу суду згідно листів №1879/04-02-03 від 18.09.2024 року та №1983/04-02-03 від 02.10.2024 року.

17.10.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача надав суду заяву в якій розгляд справи просив проводити без його участі та у відсутність його довірителя, на задоволенні позову наполягав.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час, дату і місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, будья-ких клопотань на адресу не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Судом встановлено, що згідно договору № 5080 від 17.04.2000 року між ОСОБА_1 (покупець) та ОСОБА_2 (продавець) на Первомайській філії Південної Товарної Біржі м.Первомайськ було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 за 2000 гривень, інвентаризаційна вартість домоволодіння складає 13008 грн, на підставі якого 14 грудня 2000 року за реєстровим № 23 Первомайським МБТІ за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вищевказаний житловий будинок.

Житловий будинок за адресою по АДРЕСА_1 на момент продажу належав ОСОБА_2 на підставі договору купвлі-продажу, посвідченого Першою Первомайською державною нотаріальною конторою 04 жовтня 1989 року, реєстр №1-2523, та зареєстрованого Первомайським МБТІ за реєстровим №23 в книзі 7д від 17.10.1989 року.

ОСОБА_1 , як покупець, сплатив продавцю належну за договором покупну ціну, а ОСОБА_2 отримав гроші та передав будинок у його розпорядження.

Тобто, була досягнута згода з усіх необхідних та суттєвих умов угоди та відбулося її виконання.

Крім того, право власності на вищевказаний житловий будинок було зареєстровано за ОСОБА_1 КП «Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим №23, номер реєстрової книги: 7д, сторінка: 77, про що свідчить виписки підтвердження чинності запису щодо реєстрації права власності станом на 31.12.2012 року, видана КП «Первомайське МБТІ» від №1879/04-02-03 від 18.09.2024 року та №1983/04-02-03 від 02.10.2024 року.

Як встановлено судом, між сторонами була досягнута згода з усіх необхідних та суттєвих умов угоди та відбулося її виконання. Отже, докази щодо виконання умов договору купівлі-продажу ніким не спростовані та свідчать про те, що позивач є добросовісним набувачем нерухомого майна.

Відповідно до частини 1 Закону України від 10.12.1991 року №1956-ХІІ "Про товарну біржу" (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.

Згідно ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Тобто, чинне на момент укладання спірного правочину законодавство, а саме ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", дозволяло укладати угоди купівлі- продажу нерухомого майна за участю фізичних осіб та юридичних осіб, без нотаріального посвідчення біржового контракту.

На момент укладення договору купівлі-продажу, сторони були членами біржі, що вказано в самому договорі. Зазначена біржова операція являла собою угоду купівлі-продажу нерухомого майна, допущену до обороту на товарній біржі.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права.

Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Суд встановив, що на час укладення угоди діяли норми ЦК України (в редакції 1963 року), а тому, суд вважає можливим при розгляді справи застосувати цей Кодекс, оскільки, згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакціїї 2003 року), останній застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності - з 01 січня 2004 року.

Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Представник позивача ствердив, що зі свого боку позивач повністю виконав умови договору купівлі-продажу, але так як угода нотаріально не посвідчена, то це позбавляє позивача права розпорядитися фактично належним йому житловим будинком з надвірними спорудами.

Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Ухилення будь-якої із сторін договору від його нотаріального оформлення на час його укладення є умовним в силу п.6 Додатку №1 до Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13.12.1995 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 р. за N 31/1056, які діяли на час укладення договору, відповідно до якого біржовий договір купівлі-продажу визнано правовстановлюючим документом, а згідно ст. 15 Закону "Про товарну біржу" реєстрація договору на біржі прирівнювалась до нотаріального оформлення (підтвердженням цьому є реєстрація спірного договору в МБТІ). При цьому продавець будинку не оспорював після спливу значного часу виконання угоди сторонами.

Згідно із частиною першої статті 128 ЦК України (в редакції 1963 року), право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд, враховуючи викладене, вважає, що позивач позбавлений можливості в майбутньому відчужити належний йому будинок з надвірними будівлями по наступним причинам: відповідно до статті 277 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час укладення договору) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 ЦК України); відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року), з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; відповідно до статті 55 Закону України "Про нотаріат" (яка діяла на момент укладення договору) цей правочин має бути вчинений за місцем знаходження нерухомого майна.

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , але нотаріально зазначений договір купівлі-продажу не оформили. Крім того, суд встановив, що сторони виконали істотні умови договору, у зв`язку з чим, вважає, що позивач до суду звернувся на законних підставах з обґрунтованими вимогами, а тому, вважає можливим визнати договір купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок з надвірними спорудами.

На підставі викладеного, оцінивши в сукупності докази по справі, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268, 278-279 ЦПК України

ухвалив

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий 01.09.1997 року Первомайським МВ УМВС України в Миколаївській області, останнє відоме місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 25.12.2024 року.

Суддя: