ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року

м. Київ

справа № 761/13085/14-ц

провадження № 61-15807св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко Олександр Сергійович,

заінтересована особа (боржник) - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-Банк», в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргустаршого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренка Олександра Сергійовича на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Притули Н. Г. від 03 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М.,

Рейнарт І. М., Ящук Т. І., від 12 вересня 2023 року.

Зміст заявлених позовних вимог

1. У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця Подільського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренка О. С., заінтересована особа - ПАТ «КБ «Актив-Банк», в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

2. Свої вимоги заявник мотивував тим, що на примусовому виконанні державного виконавця Подільського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренка О. С. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення суду у справі № 761/13085/14-ц. Однак державний виконавець не вчиняє дій щодо виконання рішення суду, а рішення суду залишається невиконаним.

3. Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив:

- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Подільського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренка О. С.;

- зобов`язати Подільський районний відділ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі дії у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, спрямовані на примусове виконання рішення суду у цивільній справі № 761/13085/14-ц.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

4. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2023 року, з урахуванням ухвали Шевченківського районного суду міста Києва

від 14 лютого 2023 року про виправлення описки, скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

5. Зобов`язано державного виконавця Подільського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренка О. С. вчинити всі необхідні та передбачені законом виконавчі дії у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 761/13085/14-ц. Стягнуто з Подільського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 1 400 грн.

6. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державний виконавець вчиняв дії з розшуку майна боржника, хоча їх і не достатньо для виконання рішення суду, тому у цьому випадку скаргу має бути задоволено у частині зобов`язання державного виконавця вчинити необхідні дії для виконання рішення суду. Водночас, суд не вбачав підстав для задоволення вимог скарги в частині визнання протиправною бездіяльності державного виконавця Подільського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренка О. С., оскільки ним вчинялись певні дії з розшуку майна боржника та направлялися постанови для виконання.

7. Враховуючи, що скарга підлягає до часткового задоволення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що витрати ОСОБА_2 на правову допомогу підлягають частковому задоволенню та з Подільського районного відділу ДВСу місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 1 400, 00 грн.

Основний зміст та мотиви оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції

8. Постановою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року апеляційну скаргу старшого державного виконавця Подільського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренка О. С. залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2023 року у частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця, зобов`язання вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі дії у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, спрямовані на виконання рішення суду в цивільній справі № 761/13085/14-ц, а також у частині відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким вказані вимоги скарги задоволено.

9. Визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Подільського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренка О. С. щодо вчинення усіх необхідних та передбачених законом виконавчих та інших дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, спрямованих на примусове виконання рішення суду у справі № 761/13085/14-ц. Стягнуто з Подільського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, у розмірі 2 800 грн. В решті ухвалу суду залишено без змін. Стягнуто з Подільського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 4 000 грн.

10. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що з огляду на наявність судових рішень, якими зобов`язано вчинити всі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, спрямовані на примусове виконання рішення суду в цивільній справі

№ 761/13085/14-ц, а також ту обставину, що вказані судові рішення були ухвалені після прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, доводи старшого державного виконавця Бондаренка О. С. про те, що з 23 грудня

2014 року у нього відсутні можливості для застосування заходів примусового виконання судового рішення є необґрунтованими. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про обґрунтованість скарги стягувача.

Узагальнені доводи касаційної скаргита її рух у суді касаційної інстанції

11. 01 листопада 2023 року старший державний виконавець Подільського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко О. С. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року і залишити скаргу ОСОБА_2 без задоволення, закрити провадження у справі.

12. Підставою касаційного оскарженнявказаних судових рішень заявник зазначає порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

13. Заявник стверджує, що судами попередніх інстанцій не досліджено у повному обсязі всіх доказів та не взято до уваги факт неможливості проведення державним виконавцем заходів з примусового виконання рішення, встановлених положеннями Закону України «Про виконавче провадження». Державний виконавець вказує, що не має права вчиняти заходи примусового виконання судового рішення за наявності обставин, встановлених пунктом 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

14. Заявник також звертає увагу на те, що жодним судовим рішенням не визначено зміст бездіяльності (які саме рішення виконавцем не було прийнято) при здійсненні виконавчого провадження, не встановлено, які саме дії не було здійснено для належного виконання рішення при наявності правових підстав для закінчення виконавчого провадження.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

15. Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 761/13085/14-ц.

16. Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2024 рокусправу

№ 761/13085/14-ц призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

17. У поданому відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_2 Маринушкін А. Г. посилається на те, що питання щодо неправомірності бездіяльності державного виконавця та закінчення без виконання виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку із ліквідацією боржника) неодноразово було предметом судового розгляду в судах всіх інстанцій, і остаточно вирішено на користь стягувача. Однак, незважаючи на наявність судових рішень, державний виконавець постановою від 29 травня 2023 року знову закінчив виконавче провадження № НОМЕР_1 без виконання на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку із запровадженням ліквідаційної процедури в банку-боржнику. Оскаржуваними судовими рішеннями суди попередніх інстанцій підтвердили раніше ухвалені судові рішення (які набрали законної сили) щодо протиправності дій/бездіяльності державного виконавця. Перебування банку в процедурі ліквідації не перешкоджає відкриттю виконавчого провадження та вчиненню ефективних виконавчих дій, спрямованих на виконання судового рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 28 жовтня 2014 року скасовано рішення Шевченківського районного суду міста Києва

від 04 вересня 2014 року у цивільній справі № 761/13085/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Актив-Банк» про стягнення грошових коштів та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково.

19. Стягнуто з ПАТ «Актив-Банк» на користь ОСОБА_2 вклад у розмірі

19 400, 00 доларів США, що еквівалентно 251 247, 46 грн, проценти за користування вкладом у розмірі 786, 41 доларів США, що еквівалентно

10 184, 72 грн та 3 % річних за порушення виконання грошового зобов`язання у розмірі 2 656, 88 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили, за яким стягувачу було видано виконавчий лист.

20. З метою примусового виконання судового рішення за заявою стягувача державним виконавцем Подільського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві 07 листопада 2014 року відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1.

21. Постановою Правління Національного банку України від 02 вересня 2014 року № 545 прийнято рішення про віднесення ПАТ «КБ «Актив-Банк» до категорії неплатоспроможних.

22. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про призначення строком на три місяці з 03 вересня 2014 року до 03 грудня

2014 року тимчасової адміністрації, яка була продовжена до 24 грудня

2014 року.

23. Правлінням Національного банку України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк»

з 24 грудня 2014 року.

24. 18 лютого 2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки за рішенням Національного банку України було розпочато процедуру ліквідації банку-боржника.

25. Вказана постанова була скасована ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16 червня 2016 року (справа

№ 762/11193/15-ц).

26. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня

2020 року (справа № 761/13085/14-ц) визнано протиправною з 27 червня

2016 року бездіяльність державного виконавця Подільського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бондаренка О. С. щодо відновлення виконавчого провадження № НОМЕР_1 і вчинення усіх необхідних та передбачених законом виконавчих та інших дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду в цивільній справі № 761/13085/14-ц; зобов`язано Подільський районний відділ ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві відновити виконавче провадження № НОМЕР_1 та вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії у виконавчому провадженні, спрямовані на примусове виконання рішення суду в цивільній справі № 761/13085/14-ц; зобов`язано Подільський районний відділ ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві в десятиденний строк повідомити суд про виконання ухвали.

27. 14 лютого 2020 року старшим державним виконавцем Подільського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренком О. С. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 761/13085/14-ц, виданого 04 листопада 2014 року, виданого Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з

ПАТ КБ «Актив-Банк» на користь ОСОБА_2 264 089, 06 грн.

28. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня

2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду

від 12 травня 2021 року (справа № 761/13085/14-ц), у задоволенні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як ліквідатора ПАТ «КБ «Актив-Банк», на бездіяльність державного виконавця щодо незакінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 без виконання на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» відмовлено. Ухвала суду мотивована тим, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, стягнуто з ПАТ «КБ «Актив-Банк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти, тому останній як особа, яка захищає своє право на захист прав споживача фінансових послуг, має право задовольнити свої вимоги за рахунок банку відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

29. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 березня 2021 року (справа № 761/13085/14-ц) визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Подільського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренка О. С. щодо вчинення усіх необхідних та передбачених законом виконавчих та інших дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, спрямованих на примусове виконання рішення суду в цивільній справі № 761/13085/14-ц; зобов`язано Подільський районний відділ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в десятиденний строк повідомити суд та стягувача про виконання ухвали, постановленої у справі за цією скаргою.

Позиція Верховного Суду

30. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

31. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

32. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права..

33. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

34. Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

35. Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

36. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

37. Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

38. Згідно з частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

39. Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

40. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

41. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 травня 2019 року у справі № 905/2458/16 зазначено, що принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки - перешкоджає такому виконанню. Слід зауважити на тому, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника (частина друга статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»). Відтак, за наявності будь-яких сумнівів з приводу правомірності чи неправомірності вчинення виконавцем певних дій, останні підлягають оцінці з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення.

42. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі 619/562/18 (провадження № 61-39095св18) зазначено, що належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.

43. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі

№ 761/24136/15-ц (провадження № 61-20036св19) зазначено, що враховуючи значний проміжок часу, що пройшов від ухвалення остаточного рішення у справі, звернення його до примусового виконання і до винесення постанови державного виконавця про закінчення без виконання виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», можливо дійти до висновку, що заявник, як особа, яка захищає своє право на захист прав споживача фінансових послуг, фактично втратила за таких обставин можливість задовольнити свої вимоги за рахунок банку у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження» та не повинна нести додатковий тягар з повторного доведення своїх законних вимог відповідно до іншого механізму реалізації таких прав, встановленого державою. При таких обставинах наявність припису пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено закінчення виконавчого провадження у разі прийняття НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, не може суперечити принципу верховенства права, меті й завданням цивільного судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення.

44. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 06 листопада 2019 року у справі № 761/14537/15-ц, від 18 травня 2023 року у справі № 761/24136/15-ц.

45. Приймаючи ухвалу про часткове задоволення скарги, суд першої інстанції, з висновком якого в незмінній частині погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що після відновлення виконавчого провадження 14 лютого 2020 року, державний виконавець не вжив всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання судового рішення, а тому дійшов мотивованого висновку про зобов`язання державного виконавця Подільського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренка О. С. вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі дії у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 761/13085/14-ц.

46. Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні скарги та ухвалюючи в цій частині нову постанову про задоволення вимог стягувача, апеляційним судом враховано наявність вищезазначених судових рішень, якими неодноразово було зобов`язано державного виконавця вчинити необхідні та передбачені законом виконавчі дії у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, спрямовані на примусове виконання рішення суду у цивільній справі № 761/13085/14-ц. Вказані судові рішення були ухвалені після прийняття НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника. У вказаний вище судових рішеннях встановлено, що невиконання державним виконавцем рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про обґрунтованість скарги стягувача.

47. Судами встановлено, що постановою від 14 лютого 2020 року старший державний виконавець Подільського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко О. С. відновив виконавче провадження № НОМЕР_1 після скасування судом постанови про закінчення виконавчого провадження. Однак, державним виконавцем не було надано суду доказів на підтвердження вчинення виконавчих дій, спрямованих на реальне виконання судового рішення.

48. Із урахуванням викладеного, враховуючи встановлені обставини, зокрема в ухвалах Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня 2020 року і від 18 березня 2021 року, слід погодитися з висновками апеляційного суду про наявність підстав для задоволення скарги стягувача, оскільки державний виконавець не надав суду доказів на підтвердження того, що ним після відновлення виконавчого провадження вживалися виконавчі дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду.

49. Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права та зводяться до незгоди з висновками судів.

50. Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена ухвала суду першої інстанції, в незмінній за результатами апеляційного перегляду частині, та постанова апеляційного суду прийняті з порушенням норм процесуального права.

51. Статтею 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

52. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржена ухвала суду першої інстанції в незміненій частині та постанова апеляційного суду - без змін.

53. Щодо судових витрат на правову допомогу у суді касаційної інстанції

54. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

55. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

56. Згідно з положень частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

57. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

58. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

59. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

60. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

61. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

62. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

63. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

64. Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

65. У поданому відзиві на касаційну скаргу порушено клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу у зв`язку з касаційним переглядом справи у розмірі 2 400 грн.

66. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 2 400 грн представник ОСОБА_2 - адвокат Маринушкін А. Г., разом із поданим відзивом, в якому порушено клопотання щодо вирішення питання судових витрат, подав суду: договір про надання правової допомоги

від 30 березня 2021 року № 5302/21; додаткову угоду № 71 від 18 грудня

2023 року до договору про надання правової допомоги від 30 березня

2021 року № 5302/21; детальний опис (акт) надання правової допомоги

№ 071-5302/21 за вказаним договором з переліком виду та змісту наданої правої допомоги у загальному розмірі 2 400 грн.

67. Подільський відділ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заперечень щодо клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Маринушкіна А. Г. до суду касаційної інстанції не надіслав (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

68. З огляду на зазначене, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Маринушкіна А. Г. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції у заявленому розмірі, оскільки вказаний розмір відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, співмірності, з урахуванням складності справи та необхідних процесуальних дій сторони.

Керуючись статтями 133, 137, 141, 400, 406, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренка Олександра Сергійовича залишити без задоволення.

2. Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого

2023 року, в незміненій за результатами апеляційного перегляду частині, та постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року залишити без змін.

3. Стягнути з Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 2 400, 00 (дві тисячі чотириста) грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович