КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2024 року

справа № 754/12532/19

провадження № 22-ц/824/17918/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.

при секретарі: Шереметьєвій М.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Акціонерне товариство «Сенс-Банк», державний реєстратор Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксана Василівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Сербіної Людмили Володимирівни на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року, постановлене під головуванням судді судді Бабко В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Сенс-Банк», державного реєстратора Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксани Василівни про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сенс-Банк» (далі - АТ «Сенс-Банк»), державного реєстратора Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук О. В. про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що 19 липня 2007 року між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку (далі - АКБ) «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс-Банк», було укладено договір кредиту № 032/29-258К, відповідно до якого АКБ «Укрсоцбанк» надав позичальнику кредит у розмірі 130 000 швейцарських франків зі сплатою 9,5 % річних з кінцевим терміном повернення коштів до 19 липня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між нею, ОСОБА_3 та банком було укладено договір іпотеки від 19 липня 2007 року, відповідно до якого вона, як іпотекодавець, передала в іпотеку іпотекодержателю належне їй на праві власності нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

15 липня 2019 року їй стало відомо, що АТ «Укрсоцбанк» звернулось до державного реєстратора ДП «Науково-дослідного та проектного інституту землеустрою» м. Києва Мосійчук О. В. із заявою про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень (щодо права власності) на нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вищевказана квартира 05 липня 2019 року зареєстрована за АТ «Укрсоцбанк».

Вважала, що перехід права власності на квартиру, реєстрація якого відбулась на підставі рішення державного реєстратора від 11 липня 2019 року, є незаконним, а рішення та запис про право власності повинні бути скасовані судом, як такі, що суперечать закону та договору іпотеки, оскільки: державний реєстратор не перевірила наявність факту виконання умов правочину та державна реєстрація права власності за банком здійснена за наявності арешту нерухомого майна; банком пропущено строк позовної давності про стягнення заборгованості по кредитному договору; правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно повинен бути договір про задоволення вимог іпотекодержателя; спірна квартира підпадає під вимоги Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - Сербіна Людмила Володимирівна просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд при вирішенні даного спору не врахував, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.Крім того, реєстрація права власності на квартиру за АТ «Укрсоцбанк» була здійснена державним реєстратором за наявності арешту нерухомого майна ОСОБА_1 . Згідно п. 5 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1652-IV заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації за наявності зареєстрованих обтяжень речових прав не нерухоме майно. Зазначає, що реєстратором наявність факту виконання умов правочину не було перевірено. Скаржник посилається на помилковість висновків суду про обрання позивачкою неналежного способу захисту, який призвів до того, що судом не було захищено право власності позивачки на квартиру, право власності на яку у незаконний спосіб було зареєстровано за банком, а тому таке рішення суду має бути скасоване.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач посилалася на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а відповідач, у свою чергу, не спростував таких її доводів, не навів обставин, що виключають можливість застосування цього закону до спірних правовідносин, тому були відсутні підстави для проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру за банком.

Однак, позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, а саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, оскільки ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо квартири (за наявності таких прав, обтяжень).

При цьому, у задоволенні позову до державного реєстратора було відмовлено через те, що він є неналежним відповідачем.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 19 липня 2007 року між ОСОБА_3 та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого був АТ «Альфа банк», а нині - АТ «Сенс-Банк» було укладено договір кредиту № 032/29-258К, відповідно до якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів у сумі 130 000 швейцарських франків зі сплатою 9,5 % річних з кінцевим терміном повернення коштів до 19 липня 2017 року.

19 липня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , яка є майновим поручителем ОСОБА_3 за договором кредиту, укладено договір іпотеки № 02-10/2531, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником всіх зобов`язань за основним зобов`язанням належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

13 квітня 2017 року Деснянським районним судом м. Києва у справі № 754/8547/16-ц ухвалено рішення за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа - ОСОБА_3 , про визнання поруки припиненою та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа - ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою.

Вказаним рішенням суду у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення боргу відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено та визнано припиненими договори поруки.

Ухвалою Апеляційним судом м. Києва від 22 серпня 2017 року вказане рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року рішення Деснянського районного суду від 13 квітня 2017 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року залишені без змін.

06 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» направив ОСОБА_3 та ОСОБА_1 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. У листі одночасно зазначалось також про вимогу сплатити борг перед банком у розмірі 232 329,39 швейцарських франків, що еквівалентно 6 151 164,78 грн. Однак вищевказана вимога зі сторони позичальника так і зі сторони іпотекодавця залишилась без реагування.

28 січня 2019 року директором ПАТ «Укрсоцбанк» Проньком О. С. затверджений висновок про вартість майна трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до Висновку вартість об`єкта оцінки становить 1 128 547 грн.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15 липня 2019 року щодо об`єкта нерухомого майна права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано 05 липня 2019 року о 17:38:40 за АТ «Укрсоцбанк», форма власності: приватна, номер запису про право власності: 32354116. Підстава виникнення права власності: Договір іпотеки № 02-10/2531, серія та номер: 4035, виданий 19 липня 2007 року, видавник ПН КМНО Мироник О. В. Підстава внесенння запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47736395 від 11 липня 2019 року, Мосійчук О. В. , Державне підприємство «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», м. Київ.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно змінено, викладено мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Сербіною Людмилою Володимирівною, задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс-Банк» про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс-Банк» про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за якими Постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.

Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» .

Згідно статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно.

Згідно із підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у редакції, чинній на час проведення спірної державної реєстрації, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140,00 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Верховний Суд України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-1356цс15, дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Отже, визначальним при вирішенні спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна.

Таким чином, за наслідками прийнятого державним реєстратором ДП «Науково-дослідного та проектного інституту землеустрою» м. Києва Мосійчук О. В. рішення від 11 липня 2019 року про проведення державної реєстрації права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк» за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.141, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Сербіної Людмили Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року в частині відмови в задоволені позову про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Сенс-Банк», державного реєстратора Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксани Василівни в частині скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно задовольнити.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер : 47736395 від 11.07.2019 року, прийняте державним реєстратором Мосійчук Оксаною Василівною, Державне підприємство «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», м. Київ про державну реєстрацію права приватної власності Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» () на трикімнатну квартиру, загальною площею 71,8 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м., що розташована за адресою : АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: