ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1530/24 Справа № 227/4562/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Любчик В.М. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого судді Тимченко О.О.,

Суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

за участю секретаря судового засідання Юрченко Г.О.

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1

заінтересовані особи ОСОБА_2 , Добропільський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 227/4562/16-цза скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Добропільський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 07 листопада 2023 року (суддя Любчик В.М.),постановлену в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області зі скаргою, яка мотивована незаконністю постанови державного виконавця Добропільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 22 лютого 2021 року з примусового виконання виконавчого листа № 227/4562/16-ц, виданого 07 березня 2017 року у виконавчому провадженні 54687504. Зазначив, що постанова державного виконавця була отримана при особистому зверненні з письмовою заявою від 07 серпня 2023 року, а не в поштовому конверті і не рекомендованим листом у поштовому відділенні або за місцем мешкання ОСОБА_1 . Фактично останній отримав вказану постанову 09жовтяня2023 року по приїзду в м. Добропілля. Відлік процесуального строку для звернення зі скаргою до суду встановлений у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Оскільки постанова державного виконавця була отримана 09 жовтня 2023 року, ця обставина перешкоджала ОСОБА_1 звернутись до суду в установлений законом строк з обґрунтованою та мотивованою скаргою на дії державного виконавця.

Просив суд поновити строк для подання до суду скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Добропільського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Турбоби І.О. при примусовому виконанні виконавчого листа № 227/4562/16-ц виданого 07 березня 2017 року, ВП № 54687504 від 22 лютого 2021 року. Скасувати постанову державного виконавця Добропільського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Турбоби І.О. при примусовому виконанні виконавчого листа № 227/4562/16-ц виданого 07 березня 2017 року, ВП № 54687504 від 22 лютого 2021 року.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 07 листопада 2023 року у задоволенні клопотання скаржника про поновлення строку для подання до суду скарги на дії державного виконавця відмовлено, скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Добропільського міськрайонного відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Турботи І.О. від 22.02.2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 54687504 , залишено без розгляду.

Рішення суду мотивоване тим, що суд не вбачає підстав для поновлення ОСОБА_1 строку для звернення до суду з даною скаргою.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду о суду першої інстанції.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що скаржник був обізнаний про виконавче провадження, а також про примусове стягнення з нього аліментів на утримання трьох дітей. Вказує, що його ніхто не ознайомлював та не надавав йому ніякої офіційної інформації щодо наявності відносно нього зазначеного виконавчого провадження, тим паче про його примусове виконання. Діями державного виконавця скаржника позбавлено основного джерела засобів для існування. Крім того державним виконавцем порушено вимоги Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, оскільки такі вимоги були порушені громадянкою іншої держави, а саме поданням двох позовних заяв до різних судів до одного відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав про стягнення зі скаржника аліментів. Вважає, що судом допущено надмірний формалізм у трактування національного процесуального законодавства.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Скаржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Представник Добропільського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 07 березня 2017 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який зареєстрований 28 серпня 2010 року виконавчим комітетом Зугреської міської ради міста Харцизька Донецької області, за актовим записом № 76.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,в розмірі 1/2 частини всіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 30 листопада 2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1102,40 грн.

Постановою головного державного виконавця Голосіївського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві серії ВП №54687504 від 13 вересня 2017 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №227/4562/16-ц виданого 07 березня 2017 року Добропільським міськ районним судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 частини всіх видів доходів.

Постановою вищезазначеного державного виконавця серії ВП №54687504 від 29 листопада2019 року вказане виконавче провадження було передано на виконання до Добропільського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області.

Постановою державного виконавця Добропільського МВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) серії ВП № 54687504 від 22 лютого 2021 року було звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , тобто винесена постанова про примусове виконання виконавчого листа Добропільського міськрайонного суду Донецької області № 227/4562/16-ц від 07 березня 2017 року.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у задоволенні клопотання скаржника про поновлення строку для подання до суду скарги на дії державного виконавця та залишаючи скаргу без розгляду,суд виходив з того, що підстави для поновлення ОСОБА_1 строку для звернення до суду з даною скаргою не вбачаються.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частина 1 статті 448 ЦПК України визначає, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно зі статтею 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Стаття 126 ЦПК України визначає, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), що до якої пропущено строк. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Як зазначено в пункту 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 6, при вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Виходячи з наведеного, у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного суду в своїй постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №320/7888/16-ц зазначила стосовно дотримання процесуальних строків і вказала, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

У своїй скарзі ОСОБА_1 вказував, що пропустив строк подання скарги з огляду на те, що отримав постанову державного виконавця серії ВП №54687504 від 22 лютого 2021 року про примусове виконання виконавчого листа №227/4562/16-ц виданого 07 березня 2017 року, лише 09 жовтня 2023 року через особисте звернення з заявою до державної виконавчої служби, а раніше засобами поштового зв`язку або за місцем мешкання таку постанову не отримував.

Разом з тим, відповідно до копії листа начальника Добропільського міського відділу ДВС у Покровському районі Донецької області №22.23-24809 від 24 серпня 2023 року вбачається, що згідно інформації АСВП, Відокремленим підрозділом «Запорізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» з 01 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року з ОСОБА_1 утримано аліменти в розмірі 12623,52 грн. за період з квітня 2021 року та у подальшому з 11 жовтня 2021 року по 14 серпня 2023 року стягувачем, тобто ОСОБА_2 , отримано аліменти в розмірі 571604,83 грн.

Відповідно до копії довідки ВП «Запорізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» №72 від 07 вересня 2021 року, яка видана ОСОБА_1 встановлено, що загальна сума його нарахованого доходу за період з березня 2021 року по серпень 2021 року за винятком аліментів становить 160959,12 грн., аліменти сплачені на користь отримувача ОСОБА_2 , заборгованість по аліментам відсутня. З вказаної довідки також вбачається сума сплачених аліментів за кожен місяць у зазначеному періоді.

У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 759/20392/18 зазначено, що виходячи з результату системного аналізу статей 123, 124, 126 ЦПК України із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якої пов`язано його початок, тобто після фактичної обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20) та від 07 липня 2021 року у справі № 127/2-200/2004 (провадження № 61-16384св19).

Таким чином судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 фактично та достовірно був обізнаний про наявність виконавчого провадження відносно себе, а також обізнаний як найменше з березня 2021 року, щодо примусового стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дітей, що вбачається з довідки ВП «Запорізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» №72 від 07 вересня 2021 року та листа начальника Добропільського міського відділу ДВС у Покровському районі Донецької області №22.23-24809 від 24 серпня 2023 року.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що скаржник був обізнаний про виконавче провадження а також про примусове стягнення з нього аліментів на утримання трьох дітей, оскільки матеріалами справи установлено, що ОСОБА_1 достовірно знав про наявність примусового стягнення з нього аліментів з березня 2021 року, мав реальну можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження та звернутися до суду із скаргою на дії та рішення державного виконавця у встановлений законом строк, однак, за відсутності поважних причин, вчинив відповідні процесуальні дії лише 12 жовтня 2023 року, тобто більше двох років примусове стягнення з нього аліментів на утримання дітей.

Твердження скаржника про те, що діями державного виконавця скаржника позбавлено основного джерела засобів для існування не підтверджені належними та допустимими доказами.

Посилання апелянта на те, що державним виконавцем порушено вимоги Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, оскільки такі вимоги були порушені громадянкою іншої держави, а саме поданням двох позовних заяв до різних судів до одного відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав про стягнення зі скаржника аліментів не вказують на наявність поважних причин пропуску строку для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Твердження апелянта про те, що судом допущено надмірний формалізм у трактування національного процесуального законодавства колегією суддів не приймають до уваги, оскільки формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами певних визначених законом процедур, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанню судового рішення та є порушенням статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «МірагальЕсколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothersv. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorouv. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції ухвалена з додержанням норм процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 07 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: Я.М.Бондар

В.П.Зубакова