Справа № 201/711072/23
Провадження № 2/201/543/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

03 грудня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

15.09.2023р. АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 1 - 7).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 05.01.2024р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 70).

Підготовче засідання у справі закрите 03.09.2024р. та справа призначена до судового розгляду (а.с. 88).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 17.07.2007р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладений кредитний договір № DNІ0G200000116, відповідно до якого ЗАТ КБ «ПриватБанк» надав кредит у розмірі 7 980,00 доларів США зі строком повернення до 17.07.2037р. ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на 16.08.2023р. становить 66 294,88 доларів США, з яких: 7 908,77 доларів США заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 11 845,31 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 46 540,80 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Також позивач зазначив, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 21 767,55 доларів США, що є 7 908,77 доларів США заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 11 845,31 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 013,47 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 15.09.2014р. по 01.03.2015р.

Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідача, а також понесені ним судові витрати.

В судові засідання, призначені на 05.02.2024р., 14.03.2024р., 09.05.2024р., 02.07.2024р., 03.09.2024р., 15.10.2024р. і на 03.12.2024р. представник позивача не з`явився, про дати повідомлявся належним чином, шляхом направлення повідомлення про виклик до суду на поштову адресу для листування зазначену у позові, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази (а.с. 71, 78, 81).

Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання, призначені на 05.02.2024р., 14.03.2024р., 09.05.2024р., 02.07.2024р., 03.09.2024р., 15.10.2024р. і на 03.12.2024р. не з`явився, про дати та час слухання повідомлявся належним чином на підтверджену адресу місця його реєстрації (а.с. 69, 71, 78, 81). Конверти, якими були направлені судові повістки повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання»(а.с. 74, 75, 76, 77, 82, 83). Крім того, про дати та час розгляду справи відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. 73, 85, 87, 89, 91).

Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 17.07.2007р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладений кредитний договір № DNІ0G200000116, відповідно до якого ЗАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язується надати ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 17.07.2007р. по 17.07.2037р. включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 7 980 доларів США на оплату першого внеску, шляхом перерахування та сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 даного договору. Щомісяця позичальник повинен сплатити банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 99,07 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором з 21 по 28 числа кожного місяця (а.с. 25 29).

Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору (а.с. 30).

ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на 16.08.2023р. становить 66 294,88 доларів США, з яких: 7 908,77 доларів США заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 11 845,31 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 46 540,80 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Про неналежність виконання договору свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с. 19 - 22).

Між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ЗАТ «Акцент-Банк» укладено договір факторингу № 1 від 01.11.2007р. (а.с. 31 - 34).

За цим договором, згідно з п. 1, ЗАТ «Акцент-Банк» зобов`язується передати грошові кошти в сумі, визначеній в п. 8 цього договору в розпорядження ЗАТ КБ «ПриватБанк» за плату розмір якої встановлено п. 4 даного договору, а ЗАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язується відступити ЗАТ «Акцент-Банк» у повному обсязі права вимоги до боржників, що випливають з договорів, перелік яких визначено у додатку № 1 до договору факторингу.

За цим договором ЗАТ КБ «ПриватБанк» здійснюється відступлення прав вимоги на отримання на свою користь від боржників платежів по кредиту, відсоткам, комісіям, винагородам, інших платежів, які існують у ЗАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до умов договорів на дату укладення цього договору згідно з розрахунком (додаток № 1 до договору факторингу).

Згідно з п. 2 даного договору ЗАТ КБ «ПриватБанк» здійснює також відступлення на користь ЗАТ «Акцент-Банк» прав вимоги до боржників, які виникають у нього в майбутньому при виконанні ЗАТ КБ «ПриватБанк» після укладення даного договору факторингу своїх зобов`язань перед боржниками в частині надання кредитних коштів межах невикористаних боржниками на дату укладання цього договору кредитних ліній.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу, одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ч. 1 ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, згідно до укладеного договору факторингу, ЗАТ КБ «ПриватБанк» відступає ЗАТ «Акцент-Банк» у повному обсязі права вимоги до боржників.

На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 14.05.2009р. було змінено тип банку з ЗАТ «Акцент-Банк» на ПАТ «Акцент-Банк».

25.04.2014р. між ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір відступлення прав вимоги № 7 (а.с. 35 - 41).

Згідно даного договору ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали цей договір відступлення прав вимоги, виходячи з того, що ПАТ «Акцент-Банк» володіє, використовує та розпоряджається правами грошової вимоги до боржників, пов`язаними з наданнями кредитором боржникам кредитів відповідно до укладених кредитних договорів, погашення боржником заборгованості за якими з тих чи інших причин.

Згідно з п. 1 даного договору ПАТ «Акцент-Банк» передає за плату, а ПАТ КБ «ПриватБанк» приймає належні ПАТ «Акцент-Банк» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, укладеними між кредитором та боржником.

Згідно з п. 6.2.4 договору права вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржника.

Зокрема, за вищевказаним договором відступлено право вимоги за кредитним договором № DNІ0G200000116 від 17.07.2007р. (а.с. 41).

Позивач надає банківські послуги відповідно до Закону України «Про банки та банківську діяльність» на підставі ліцензії Національного банку України від 05.10.2011р. № 22, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк».

Враховуючи вищевикладене, на даний час кредитором за кредитним договором № DNІ0G200000116 від 17.07.2007р. є АТ КБ «ПриватБанк».

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч. 1 ст. 549, ч. 1 ст. 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Позивач, зважаючи на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості і кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом, просить суд стягнути з ОСОБА_1 21 767,55 доларів США, що є 7 908,77 доларів США заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 11 845,31 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 013,47 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 15.09.2014р. по 01.03.2015р.

Можливість стягувати заборгованість в іноземній валюті за договором, укладеним в іноземній валюті, висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Так, відповідач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав жодних доказів на спростування поданого банком розрахунку заборгованості, в тому числі і таких, що підтверджували б сплату заборгованості в повному обсязі чи відсутність такої.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 21 767,55 доларів США, що є 7 908,77 доларів США заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 11 845,31 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 013,47 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 15.09.2014р. по 01.03.2015р.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 9 549,86 грн., сплата яких підтверджена платіжним дорученням, яке наявне в матеріалах справи (а.с. 44).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 128-131, 141, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.ч. 2, 3 ст. 274, ч. 5 ст. 279, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість у розмірі 21 767,55 доларів США за кредитним договором № DNI0G200000116 від 17.07.2007р., яка складається з наступного: 7 908,77 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 11845,31 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 013,47 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 15.09.2014р. по 01.03.2015р.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () судові витрати у розмірі 9 549,86 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 06 грудня 2024 року.

Суддя Наумова О.С.