Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого - судді Логойди І.В., за участі секретаря судового засідання Янцо М.В., представника позивача адвоката Ламбрух О.С., представника відповідача ОСОБА_1 , прокурора Роман М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до держави України в особі Державної казначейської служби України, Закарпатської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до держави України в особі Державної казначейської служби України, Закарпатської обласної прокуратури, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, згідно з якою просить стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 500000 гривень.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. 17 серпня 2016 року було відкрито кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000064 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 КК України, а саме вчинення за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення та ч. 2 ст. 364 КК України - зловживання владою або службовим становищем. 11 липня 2019 року в рамках вказаного провадження йому було вручено прокуратурою Закарпатської області повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України. В даному повідомленні про підозру зазначено, що, працюючи на посаді начальника Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства 2016 році, ніби - то, вчинив умисний, тяжкий, корупційний злочин у сфері службової діяльності. Так, на території Великодобронського лісництва державного підприємства «Ужгородське ЛГ» існував загальнозоологічний заказник загальнодержавного значення «Великодобронський». Відповідно до повідомлення про підозру, будучи обізнаним про те, що ліміти на використанім у 2016 році ДП «Ужгородське ЛГ» природних ресурсів в межах території об`єкта природно-заповідного фонду - загальнозоологічного заказника загальнодержавного значення «Великодобронський» Міністерством екології та природних ресурсів України не затверджувались, зловживаючи службовим становищем, умисно, з метою одержання юридичною особою - ДП «Ужгородське ЛГ» неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів, отриманих від реалізації незаконно зрубаної деревини, діючи за попередньою змовою групою осіб, під приводом проведення на території Заказника санітарно-оздоровчих заходів незаконно організували та провели в ньому вирубку дерев, внаслідок чого державі, згідно висновку судової інженерноекологічної експертизи №6518/19-48 від 24.04.2019, проведеної Київським НДІСЕ, завдано збитків на загальну суму 2695282,52 грн. Таким чином, на переконання прокуратури, зловживаючи своїм службовим становищем, затвердив документ - план санітарно-оздоровчих заходів на 2016 рік в ДП «Ужгородське ЛГ» на території природно-заповідного об`єкту загальнозоологічного заказника загальнодержавного значення «Великодобронський», який покладений в основу всіх, у подальшому незаконно оформлених, складених та підписаних документів (актів обстежень ділянок лісу, матеріально-грошових оцінок дерев, погоджень про проведення рубок деревини, лісорубних квитків, договорів на розробку лісосік - договорів про виконання робіт та надання послуг, пов`язаних із лісівництвом тощо), що стосувалися організації та проведення незаконних рубок деревини у загальнозоологічному заказнику загальнодержавного значення «Великодобронський». Та в період лютого-липня 2016 року на підставі вказаного плану санітарно-оздоровчих заходів на 2016 рік в ДП «Ужгородське ЛГ», працівниками ДП «Ужгородське ЛГ» оформлено матеріали про відведення необхідних ділянок лісу в рубку. Таким чином, умисними діями, які виразились у зловживанні службовим становищем, тобто умисному з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для юридичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам, вчинене за попередньою змовою групою осіб, ним ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вчинено злочин, передбачений частиною 2 статті 28 частиною 2 статті 364 КК України. Однак, вину у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення не визнавав та зазначив, що діяв згідно законодавства, а це Міністерством екології та природних ресурсів України затверджуються ліміти на використання природних ресурсів, тобто на спеціальне використання природних ресурсів. Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2022 року у справі № 308/11379/19 (дата набрання законної сили 19 квітня 2022 року) позивача було визнаного невинуватим передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю наявності в діях складу кримінального правопорушення. В ході розгляду справи суд не встановив ознак протиправності та зловживання службовим становищем (як способу вчинення злочину) у його діях як обвинуваченого, оскільки стороною обвинувачення не надано доказів та не доведено, що дії суперечили нормативно-правовим актам України у сфері лісокористування. А відтак, з наведеного вбачається відсутність у діях ознак об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а саме стороною обвинувачення не доведена протиправність такого діяння, як затвердження Плану санітарно-оздоровчих заходів на 2016 рік в ДП «Ужгородське ЛГ», а також зловживання службовим становищем. Таким чином, позивач незаконно перебував під слідством та судом з 11 липня 2019 року, тобто з дати повідомлення про підозру в учинені кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України, по 19 квітня 2022 року, дату набрання вироком суду законної сили, що складає 2 роки 9 місяців, а тому вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та в результаті пережитих моральних страждань, порушення усталених соціальних та сімейних зв`язків. Зазначеним незаконним повідомленням про підозру було порушено його права та завдано моральної шкоди, спричиненої численними викликами до слідчого, прокурорів, участю у судових засіданнях, які порушили звичний спосіб мого життя у побуті та родині. Впродовж досудового розслідування та судового розгляду постійно відчував стрес, заниження самооцінки, гідності, честі, що створювало постійно негативні емоції, не міг нормально працювати та відпочивати, чим було завдано шкоду йому та його психологічному здоров`ю, завдано моральну шкоду, яка полягала в погіршенні відносин із родичами, знайомими та іншими людьми, які з недовірою ставилися до нього та членів моєї сім`ї. Також було спричинено душевні страждання, які виявилися у тому, що був незаконно затриманий, обмежений у вільному виборі місця знаходження, позбавлений роботи та можливості заробляти на життя. Після вищеописаних подій вимушений був витрачати дуже багато часу на повернення до нормального життя, адаптації в суспільстві. Замість того, щоб вести звичайний спосіб життя, а саме, зустрічатися з друзями, проводити вечори з близькими людьми, відвідувати різні культурні установи, заробляти на життя, вимушений був знаходитися під слідством і судом, випробовувати моральні та фізичні страждання. У даній справі без відповідної правової підстави понад 33 місяців перебував під кримінальним переслідуванням та певний період утримувався під вартою, внаслідок чого був ізольований від суспільства, що є надзвичайною мірою впливу на особу та кардинальним чином впливає на життя. Внаслідок даної ситуації зазнавав моральних страждань, мав нервові стреси, відчуття тривоги, у тому числі за здоров`я своїх близьких, сильні душевні переживання та моральні страждання, приниження, розгубленість, а тому порушена проти нього кримінальна справа мала тяжкі наслідки, оскільки тривалий час страждав від почуття невизначеності свого майбутнього. Вважає доведеним той факт, що у зв`язку з таким переслідуванням з боку правоохоронних органів, зазнав душевних переживань, втратив авторитет серед оточення, зазнав надзвичайного впливу, що призвів до глобальної зміни життєвого укладу та завдав значних страждань. Відтак, мінімальний розмір відшкодування завданої мені моральної шкоди повинен становити 264 000 грн. (33 місяці*8000 грн.(мінімальна заробітна плата на момент звернення до суду відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»)=264 000 грн.) Разом з тим, оцінює заподіяну шкоду в розмірі 500 000 гривень. З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги тривалість часу, протягом якого зазнав кримінального переслідування, зважаючи на усі обставини справи, враховуючи ступінь негативного впливу на життя та свідомість як факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, зокрема, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які поніс через неможливість тривалого відновлення своїх прав, керуючись принципами рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, визнаючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, просить стягнути відшкодування завданої моральної шкоди кошти в сумі 500 000 грн.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.10.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження із проведенням підготовчого судового засідання.

Відповідач - Державна казначейська служба України подав відзив на позов, згідно з яким відповідно до частини 2 статті 2 Цивільного кодексу України самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна. Так, згідно з частиною 2 статті 176 Цивільного кодексу України юридичні особи, створені державою, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, не відповідають за зобов`язаннями відповідно держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад. Оскільки, казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало (до того ж сам позивач не вказує на казначейство як на порушника своїх прав), то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів та брати участь у справі в якості відповідача. Вважає необґрунтованим визначення розміру моральної шкоди у даній позовній заяві, оскільки позивачем відповідно до норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір морального відшкодування безпідставно завищено, не наведено обґрунтування завищення розміру моральної шкоди майже у два рази від розрахунку за мінімальною заробітною платою. Так, розмір мінімальної заробітної плати на 2024 рік було установлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у місячному розмірі: з 1 квітня 8000,00 гривень. Однак, одночасно, абз. 4 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень. Таким чином, заявлений розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000 грн. не є адекватним завданій шкоді, не випливає з обставин справи та не підтверджується доказами, а вказана сума шкоди є завищена і не відповідає дійсності, що може призвести до безпідставного стягнення коштів з Державного бюджету. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач Закарпатська обласна прокуратура подала відзив на позов, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що позивач повинен обґрунтувати та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну йому моральну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Також він повинен надати суду обґрунтований та у відповідності до вимог закону розрахунок суми, яку він просить стягнути. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (постанова Верховного Суду від 10.04.2019 в справі № 464/3789/17). У випадку, якщо позивачем не надано додаткових доказів спричинення йому моральної шкоди, судами має застосовуватись передбачена законом мінімальна компенсація такої шкоди, оскільки понесені незаконно засудженою особою страждання вже були враховані законодавцем. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, який діє на час розгляду справи (п. 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020). На даний час Україна зазнає колосальних збитків через повномасштабне воєнне вторгнення російської федерації і внаслідок цього фінансування сектору безпеки і оборони має визначальне значення. З огляду на викладене, обов`язок держави відшкодувати завдану громадянину моральну шкоду не може стояти вище обов`язку боронити свою незалежність та територіальну цілісність, тоді як ефективне виконання цього обов`язку безпосередньо залежить від належного фінансування з визначенням пріоритетності витрат Державного бюджету України на потреби обороноздатності країни. Саме з урахуванням вказаних обставин законодавець відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» визначив розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень. А тому просить врахувати, що хоча станом на день подання позову розмір мінімальної заробітної плати становив 8000,00 грн., одночасно зазначеною статтею визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень. Таким чином, розмір компенсації моральної шкоди у сумі 500000,00 грн, яку ОСОБА_2 просить стягнути на свою користь за час перебування його під кримінальним переслідуванням майже у 9 разів перевищує мінімальний розмір для відшкодування, виходячи із сукупності приписів визначених Законом № 266/94-ВР та ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік», не підтверджений належними доказами, оскільки є занадто завищеним, не відповідає розмірам сатисфакцій, які відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини присуджуються заявникам за порушення державою їхніх прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, на порушенні яких під час перебування під слідством і судом наполягає позивач.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.12.2024 року судом було закрите підготовче провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 23 грудня 2024 року.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити повністю з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник першого відповідача позов не визнав, просив суд відмовити позивачу у позові з підстав, зазначених у письмовому відзиві на позовну заяву.

Представник другого відповідача позов також не визнав, просив суд відмовити позивачу у позові з підстав, зазначених у письмовому відзиві на позовну заяву.

Заслухавши сторін та їх представників, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в судовому засіданні надані сторонами докази, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2022 у справі №308/11379/19 ОСОБА_2 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю наявності в його діях складу кримінального правопорушення. ОСОБА_4 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю наявності в його діях складу кримінального правопорушення. ОСОБА_3 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю наявності в його діях складу кримінального правопорушення. Витрати, пов`язані із проведенням судових експертиз №6518/19-48 від 24.04.2019 у розмірі 12560 грн., №14979/19-48 від 22.05.2019 у розмірі 7536 грн., №18724/19-48 від 09.09.2019 у розмірі 12560 грн., віднесено на рахунок держави. Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень вирок набрав законної сили 19.04.2022. Сторонами даний факт не заперечується.

До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного.

Кваліфікуючи дії обвинувачених, сторона обвинувачення виходила з того, що, зокрема, - ОСОБА_2 , будучи службовою особою, за попередньою змовою групою осіб, вчинив зловживання службовим становищем, тобто умисне, із метою одержання неправомірної вигоди для ДП «Ужгородське ЛГ», використання службовою особою службового становища шляхом затвердження плану санітарно-оздоровчих заходів на 2016 рік в ДП «Ужгородське ЛГ», на підставі якого у подальшому були оформлені документи про незаконне проведення у Заказнику рубки деревини, чим завдано державі тяжкі наслідки у вигляді збитків, які у 250 і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян.

Суб`єктом зловживання владою або службовим становищем (ч. 2 ст. 364 КК України) може бути лише службова особа.

Стороною обвинувачення не надано у якості доказів будь-яких документів на підтвердження наявності у ОСОБА_2 організаційно-розпорядчих функцій та службових повноважень, які б давали право обвинуваченому затверджувати План санітарно-оздоровчих заходів на 2016 рік в ДП «Ужгородське ЛГ». Таким чином, суд позбавлений можливості надати оцінку діям ОСОБА_2 на предмет їх відповідності його службовим повноваженням та встановити чи є обвинувачений суб`єктом злочину, передбаченого ст. 364 КК України за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Крім того, суд не вбачав у діяннях ОСОБА_2 ознак об`єктивної сторони зловживання службовим становищем під час затвердження Плану санітарно-оздоровчих заходів на 2016 рік в ДП «Ужгородське ЛГ», оскільки надані стороною обвинувачення докази у своїй сукупності не доводять того, що обвинувачений діяв протиправно за обставин, викладених в обвинувальному акті.

В обвинувальному акті зазначено те, що ОСОБА_2 , будучи начальником Закарпатського ОУЛМГ, достовірно знаючи, що Міністерством екології та природних ресурсів України ліміт на використання природних ресурсів у межах території заказника «Великодобронський» на 2016 рік не затверджувався, зловживаючи службовим становищем, умисно, всупереч інтересам служби, з метою одержання ДП «Ужгородське ЛГ» неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів, отриманих від реалізації незаконно зрубаної деревини, в порушення вимог ст. 100 Лісового кодексу України, ст.ст. 9-1, 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», п.п. 1.1 1.4, 2.6 Інструкції про застосування порядку установлення лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, затвердив план санітарно-оздоровчих заходів на 2016 рік в ДП «Ужгородське ЛГ» на території природно-заповідного об`єкту заказника «Великодобронський». В подальшому вказаний план санітарно-оздоровчих заходів покладений в основу незаконно оформлених, складених та підписаних документів, що стосувалися організації та проведення незаконних рубок деревини у заказнику «Великодобронський».

Відповідно до Санітарних правил до санітарно-оздоровчих заходів належить вибіркові санітарні рубки, суцільні санітарні рубки, ліквідація захаращеності (п. 4 Санітарних правил), санітарно-оздоровчі заходи проводяться на основі відповідних планів незалежно від віку лісонасаджень у лісах усіх груп і категорій захисності. Плани проведення санітарно-оздоровчих заходів складаються щорічно постійними лісокористувачами за участю спеціалістів лісозахисту на основі матеріалів лісовпорядкування, санітарних і лісопатологічних обстежень, з урахуванням специфіки, ступеня і періоду пошкодження насаджень, біології деревних порід, шкідників та збудників інфекційних хвороб. Плани санітарно-оздоровчих заходів затверджується органом виконавчої влади з питань лісового та мисливського господарства, територіальними органами Держлісагентства (на територіях природно-заповідного фонду погоджуються з обласними, Київською та Севастопольською держадміністраціями) (п.5 Санітарних правил), вибіркові санітарні рубки призначаються постійними лісокористувачами на основі матеріалів лісовпорядкування, санітарного та лісопатологічного обстеження за поданням лісничого, а на територіях природно-заповідного фонду (за винятком заказників та господарських зон національних природних і регіональних ландшафтних парків) за погодженням з обласними, Київської та Севастопольської міськими держадміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища (п. 11 Санітарних правил), державний контроль за дотриманням цих правил здійснюється Держагентством, Держекоінспекцією та їх органами на місцях у межах їх компетенції (п.50 Санітарних правил).

Проаналізувавши докази сторони обвинувачення, суд у кримінальному провадженні не встановив ознак протиправності та зловживання службовим становищем (як способу вчинення злочину) у діях обвинуваченого ОСОБА_2 , оскільки стороною обвинувачення не надано доказів та не доведено, що його дії суперечили нормативно-правовим актам України у сфері лісокористування.

Судом встановлено, що дії ОСОБА_2 щодо затвердження Плану санітарно оздоровчих заходів на 2016 рік в ДП «Ужгородське ЛГ» на території природно-заповідних об`єктів загальнозоологічного заказника загальнодержавного значення «Великодобронський» цілком відповідали нормам чинного законодавства, у тому числі Санітарним правилам в лісах України.

З наведеного вбачається відсутність у діяннях ОСОБА_2 ознак об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а саме: стороною обвинувачення не доведена протиправність такого діяння, як затвердження Плану санітарно оздоровчих заходів на 2016 рік в ДП «Ужгородське ЛГ» , а також зловживання ОСОБА_2 своїм службовим становищем.

Щодо наявності в діяннях ОСОБА_2 суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, суд зауважив наступне.

Сторона обвинувачення трактує обізнаність ОСОБА_2 з тим фактом, що Міністерством екології та природних ресурсів України ліміт на використання природних ресурсів у межах території заказника «Великодобронський» на 2016 рік не затверджувався та намагання надати своїм діям законного вигляду шляхом затвердження ним Плану санітарно-оздоровчих заходів на 2016 рік у ДП «Ужгородське ЛГ» як доказ умисного характеру дій ОСОБА_2 , спрямованих на вчинення злочину.

В свою чергу, сторона захисту посилається на те, що до Закарпатського ОУЛМГ надходили листи Держлісагенства України, Міністерства екології та природних ресурсів України, Мінприроди України, Департаменту охорони природних ресурсів Мінприроди України, згідно яких керівникам обласних управлінь лісового та мисливського господарств надавалися роз`яснення щодо порядку проведення рубок формування та оздоровлення лісів та відсутності необхідності отримання погодження та встановлення лімітів на заготівлю деревини при проведенні рубок формування та оздоровлення лісів.

Стороною обвинувачення не надано суду доказів того, що лісорубні квитки, видані за обставин викладених в обвинувальному акті, анульовані або визнанні незаконними.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що за наявності відповідних лісорубних квитків на проведення в межах визначених ними лісових ділянок рубок формування та оздоровлення лісів чи аналогічний лісогосподарських заходів, наданих відповідно до вимог законодавства, на підставі погоджених установленому порядку обґрунтовуючи документів, одержання для засвідчення права на проведення таких рубок додатково ще й дозволів та лімітів на здійснення спеціального використання природних ресурсів законодавством станом на 2016 рік передбачено не було.

Статтею 9-1 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» врегульовано порядок спеціального використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Цією статтею Закону визначено, що спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду здійснюється в межах ліміту та на підставі дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Передбачено, що перелік встановлених цим законом видів використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду і порядок їх використання визначаються режимом територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Визначено також суб`єктів видачі відповідних лімітів та дозволів, врегульовано низку інших питань. Затвердження порядку видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів і встановлення лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення покладено на кабінет міністрів України. Перелік видів використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, визначено частиною першої статті дев`ятої закону, до цього переліку включено такі види використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду України охорона цілях, у науково-дослідних цілях, оздоровчих та інших рекреаційних цілях, освітньо-виховних цілях, для потреб моніторингу навколишнього природного середовища. Таким чином, визначено ті види використання, які є спеціальними саме для територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а отже, згідно з частиною 2-ю статті 9 1 закону саме на ці види використання і мають в установленому порядку видаватися ліміти та дозволи на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Законом від 22 березня 2018 року №2362-VІІІ, який набрав чинності 19 квітня 2018р., до статті 9-1 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» було внесено додаткові зміни, якими, зокрема, передбачено, що проведення рубок формування і оздоровлення лісів, інших видів рубок здійснюється в межах затверджених планів та на підставі рішень науково-технічних рад установ природно-заповідного фонду згідно з лімітом на використання природних ресурсів на підставі дозволів.

Оскільки ці зміни внесені до законодавства і набрали чинності пізніше вчинення дій, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , а згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, суд вважає, що дії ОСОБА_2 щодо погодження Плану санітарно-оздоровчих заходів у 2016 році в ДП «Ужгородське ЛГ», який послугував підставою для проведення вибіркових санітарно-оздоровчих рубок на території заказника «Великодобронський», не носять протиправний, кримінально караний характер.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про недоведеність у діяннях обвинуваченого ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, зокрема його об`єктивної та суб`єктивної сторони, а відтак, і відсутність об`єктивної сторони в діях ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , оскільки пред`явлене їм обвинувачення має характер похідного від обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_2 .

З огляду на те, що обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 інкримінується вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, яке за версією сторони обвинувачення власне було організовано і вчинено ОСОБА_2 , а також враховуючи відсутність у діянні ОСОБА_2 таких обов`язкових елементів складу злочину як об`єктивна та суб`єктивна сторона, суд прийшов також до висновку про недоведеність наявності складу кримінального правопорушення в цілому у діяннях ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з наведених вище підстав.

Крім того, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб. Злочин, передбачений диспозицією вказаної статті, є злочином із матеріальним складом, оскільки об`єктивна сторона цього злочину передбачає настання суспільно небезпечних наслідків як її обов`язкову ознаку. Такі наслідки полягають у заподіянні шкоди майнового характеру, тобто розмір цієї шкоди може бути визначений у грошовому еквіваленті.

Згідно положень частини 2 статті 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо, зокрема, визначення розміру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.

Стороною обвинувачення на підтвердження факту завдання шкоди діями обвинувачених надано висновки експертів за результатами проведення судових інженерно-технічних експертиз №6518/19-48 від 24.04.2019 року та №18724/19-48 від 09.09.2019 року. За результатами проведення вказаних експертиз експертами зроблено висновки про те, що розмір шкоди, заподіяної лісу ДП «Ужгородське ЛГ» у природно-заповідному фонді Великодобронського лісництва ДП «Ужгородське ЛГ» становить загальну суму 2 695 282, 52 грн. та розрахунки Державної екологічної інспекції у Закарпатській області відповідають дійсності, розмір шкоди підтверджується документально.

У даній справ вирішення питання щодо документального підтвердження збитків, завданих довкіллю кримінальним правопорушенням встановлено, що це виходить за межі повноважень вказаних експертів.

З наведеного суд прийшов до висновку, що розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, сторона обвинувачення не довела та сума збитків не знайшла свого підтвердження доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження.

За таких обставин, суд у кримінальному провадженні, відповідно до загальних засад кримінального судочинства, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, зробив висновок, що за результатами судового розгляду винуватість обвинувачених ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, яке їм інкримінуються, - зловживання службовим становищем, кваліфікуючими ознаками якого є умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для юридичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам, вчинене за попередньою змовою групою осіб - не доведена, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України є підставою для їх виправдування.

Також, стороною захисту були заявлені клопотання про визнання недопустимими доказами.

Відсутність постанови (доручення) про призначення (визначення) слідчого, який здійснюватиме здійснюватиме досудове розслідування у конкретному кримінальному провадженні в матеріалах досудового розслідування або її непідписання керівником відповідного органу досудового розслідування обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані слідчим, який не мав на те законних повноважень. У зв`язку з цим суд не надавав оцінки іншим аргументам сторін щодо допустимості доказів у цьому кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПКУ країни вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Із посиланням на всі вище перелічені обставини кримінального провадження позивач вважає, що йому було завдано моральної шкоди, при цьому обґрунтовуючи її розмір він зазначив, що під слідством та судом, 2 роки 9 місяців, тобто з дати повідомлення про підозру в учинені кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України по 19 квітня 2022 року, дату набрання вироком суду законної сили, що складає 2 роки 9 місяців. В ході розгляду справи, суд не встановив ознак протиправності та зловживання службовим становищем (як способу вчинення злочину) у його діях як обвинуваченого, оскільки стороною обвинуваченім не надано доказів та не доведено, що дії суперечили нормативно-правовим актам України у сфері лісокористування. А відтак, з наведеного вбачається відсутність у його діяннях ознак об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а саме стороною обвинувачення не доведена протиправність такого діяння, як зловживання позивачем службовим становищем. Зазначеним незаконним повідомленням про підозру було порушено права та завдано моральної шкоди, спричиненої численними викликами до слідчого, прокурорів, участю у судових засіданнях, які порушили звичний спосіб життя у побуті та родині. Впродовж досудового розслідування та судового розгляду постійно відчував стрес, заниження самооцінки, гідності, честі, що створювало постійно негативні емоції, не міг нормально працювати та відпочивати, чим було завдано шкоду йому та його психологічному здоров`ю. Позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягала в погіршенні відносин із родичами, знайомими та іншими людьми, які з недовірою ставилися до мене та членів моєї сім`ї. Також було спричинено душевні страждання, які виявилися у тому, що був незаконно затриманий; був обмежений у вільному виборі місця знаходження; позбавлений роботи та можливості заробляти на життя. Після вищеописаних подій вимушений був витрачати дуже багато часу на повернення до нормального життя, адаптації в суспільстві. Замість того, щоб вести звичайний спосіб життя, а саме, зустрічатися з друзями, проводити вечори з близькими людьми, відвідувати різні культурні установи, заробляти на життя, вимушений був знаходиться під слідством і судом, випробовувати моральні та фізичні страждання.

На доведення позовних вимог позивачем додано витяг з ЄРДР за номером кримінального провадження 0000064 за ч. 2 ст. 364 КК України, сформований 13.05.2019, та витяг з ЄРДР за номером кримінального провадження 0000064 за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України, сформований 30.01.2020; повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0000064 від 11.07.2019 ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України.

Суд погоджується з твердженнями позивача про завдання моральної шкоди, спричиненої численними викликами до слідчого, прокурорів, участю у судових засіданнях, які порушили звичний спосіб життя у побуті та родині, оскільки про це свідчить тривалість судового розгляду, а також про те, що впродовж досудового розслідування та судового розгляду позивач постійно відчував стрес, заниження самооцінки, гідності, честі, що створювало постійно негативні емоції, незаконного затримання, обмеження у вільному виборі місця знаходження, що не спростовувалось відповідачами. Стосовно твердження позивача про те, що йому було завдано моральну шкоду, яка полягала в погіршенні відносин із родичами, знайомими та іншими людьми, які з недовірою ставилися до нього та членів сім`ї, позбавлення роботи та можливості заробляти на життя, після вищеописаних подій витрати часу на повернення до нормального життя, адаптації в суспільстві, відвідувати різні культурні установи, таке не підтверджено жодними доказами.

Слід також зазначити, що з огляду на вимоги законодавства моральна шкода є оціночним поняттям та не потребує обов`язкової наявності висновку експерта задля доведення її наявності та/або відсутності, а такий доказ оцінюється судом виключно у сукупності з іншими доказами.

Предметом спору у цій справі є вимога позивача про стягнення з держави моральної шкоди, заподіяної діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, які протягом тривалого часу здійснювали його кримінальне переслідування за тяжкий злочин.

Як зазначив Верховний Суд у п. 43, 44 постанови від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Як зазначено у ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В обґрунтування позову позивач посилається на статтю 56 Конституції України, статтю 1176 ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Конвенцію про захист прав людини і основних свобод.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Стаття 1176 ЦК України регламентує відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, а саме встановлює, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає.

Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно ст. 2 цього ж Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає зокрема у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Тобто вищезазначена стаття містить вичерпний перелік випадків, у яких у позивача виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Згідно ч. 1, 5, 6 статті 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Стаття 12 Закону встановлює, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Згідно статті 13 Закону питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

При цьому, як роз`яснено у п. 9 постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності як стадія кримінального переслідування починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15 (провадження № 14- 298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких позивач зазнав, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

При цьому, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Таке зазначено у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 523/13432/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» - виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Здійснення безпосереднього списання коштів казначейством передбачено п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року № 460/2011 - Державна казначейська служба України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 (у редакції від 30 січня 2013 року).

Відповідно до пунктів 35, 38 Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників - Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Слід зазначити, що з урахуванням Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким розмір мінімальної заробітної плати встановлено у 8000,00 грн. і оскільки ОСОБА_3 перебував під карним переслідуванням з 10.05.2019 року (дати повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України) по 19.04.2022 року (дату набрання вироком законної сили), тобто 33 місяці * 8000,00 грн. розмір мінімальної заробітної плати = 264000,00 грн. складає мінімальний розмір відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди за час перебування під слідством та судом.

При цьому, суд вважає, що встановлена виключно з 2024 року у Законі України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» вимога визначити розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень, не відповідає тому мінімальному розміру, що гарантований державою.

Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду.

Так, відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 році розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі: з 1 січня - 7100 гривень, з 1 квітня - 8000 гривень, з 01.01.2024 визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн.

При цьому, ані Бюджетним кодексом України, ані Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено можливість запровадження законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду.

Крім того, Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 09.07.2007 № 6-рп/2007, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 27.02.2020 № 3-р/2020, від 28.08.2020 № 10-р/2020 неодноразово наголошував на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті6, частині другій статті19, статті 130 Конституції України.

Отже, ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» в частині визначення розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень, не підлягає застосуванню при вирішенні спору у цій справі, оскільки діє спеціальний Закон, норми якого на час вирішення справи не змінювалися.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, то суд, насамперед виходячи з фактичних обставин справи, які доводять наявність заподіяння моральної шкоди та маючи широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди приходить до думки, що визначена позивачем сума моральної шкоди у розмірі 500 000,00 гривень є надмірною, позаяк явно не відповідає наведеним вище принципам визначення розміру моральної шкоди.

З урахуванням встановлених судом обставин та вищезазначених вимог законодавства, враховуючи вимоги розумності та справедливості, характер та обсяг моральних страждань, які зазнав позивач через всі порушення вимог діючого законодавства допущені органами досудового розслідування та прокуратури під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження № 0000064 від 17.08.2016 року, беручи до уваги тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, звичного кола спілкування, численні виклики до слідчого, прокурорів, участю у судових засіданнях, які порушили звичний спосіб життя у побуті та родині, а також про те, що впродовж досудового розслідування та судового розгляду позивач постійно відчував стрес, заниження самооцінки, гідності, честі, що створювало постійно негативні емоції, незаконне затримання, обмеження у вільному виборі місця знаходження і інші негативні наслідки, які пов`язані із необхідністю докласти додаткових зусиль для відновлення та організації життя, обґрунтованим є позов в частині стягнення моральної шкоди у 1,0 кратному розмірі, тобто 33 місяців * 8000,00 грн. розмір мінімальної заробітної плати * 1,0 (кратність) = 264000,00 грн., відтак позов слід задовольнити частково, в решті позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Заперечення відповідачів не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Розподіл судових витрат у цій справі судом не проводиться, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому Законом України «Про судовий збір» порядку, а їх стягнення у такому випадку з відповідача на користь держави не передбачена ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 76-89, 141, 258 - 261, 265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до держави України в особі Державної казначейської служби України, Закарпатської обласної прокуратури, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 , 264000 грн. (двісті шістдесят чотири тисячі гривень 00 коп.) грошового відшкодування завданої моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Відомості про учасників:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Відповідач: Державна казначейська служба України, , 01601,м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6.

Відповідач: Закарпатська обласна прокуратура, ЄДРПОУ 000, м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2-а.

Повний текст рішення складено 25.12.2024.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області І.В.Логойда