КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Городніщевої Єлизавети Олегівни - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 35 260 грн, інфляційні втрати у розмірі 10 965,86 грн, три відсотки річних у розмірі

2 057,64 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2 147,20 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що 02.09.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №4715784 про надання споживчого кредиту у розмірі 10 750 грн зі строком на 30 днів, термін повернення 02.10.2021 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Представник позивача зазначав, що свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконав та надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 10 750 грн.

Відповідно до умов договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день.

Відповідачка належним чином не виконує свої зобов`язання щодо сплати кредиту та відсотків, у зв`язку із чим у неї утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 35 260 грн, з яких: 1 0750 грн - тіло кредиту, 24 510 грн - нараховані проценти.

25 травня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 25-05/2022, згідно умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за спірним кредитним договором.

На підставі викладеного представник позивача звернувся до суду та просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором, інфляційні втрати, три відсотки річних, сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в загальному розмірі 16 877,50 грн, а також інфляційні втрати у розмірі 895,51 грн та 3 % річних у розмірі 199,76 грн, а всього - 17 972,77 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» розташованого за адресою: м. Київ, вул. Загородня, 15, офіс 118/2, , судовий збір у розмірі 799 грн 25 копійок та 3 722,35 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити повністю. Також просить судові витрати покласти на відповідача та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» сплачений судовий збір у розмірі 3 220 грн 80 грн та витрати на правничу (правову) допомогу в апеляційній інстанції у сумі

4 000 грн.

В обґрунтування скарги вказує, що ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» з рішенням суду першої інстанції не погоджується в тій частині, яка залишена без задоволення, оскільки оскаржуване рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.08.2024 року у справі №359/12412/23 не відповідає зазначеним вимогам закону, є необґрунтованим (неповно встановлено обставин, які мають значення для справи, неправильно досліджено докази та надано оцінку) і прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вважає, що суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений в договорі строк кошти не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми кредиту 10750 грн. 25.05.2022 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) укладений договір факторингу №25-05/2022 відповідно до якого, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (п.1.1.).

Зазначає, що як вбачається з витягу з реєстру боржників до договору факторингу

№ 25-05/2022 від 25.05.2022 року до ТОВ «ФК «Фінтранс Україна» перейшло право вимоги з ОСОБА_1 .

Суд вважав, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору кредиту між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем. Крім того, факт перерахування коштів підтверджено листом ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» про перерахування коштів на платіжну картку відповідача. ТОВ «Авентус Україна», правонаступником якого у зобов`язанні є ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», належним чином виконував свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідач отримав кредитні кошти, але належним чином не виконував свої обов`язки за договором.

Враховуючи вказане та беручи до уваги те, що відповідач взятих на себе зобов`язань в строки, передбачені кредитним договором не виконав, тому заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованою.

Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту по вказаному договору становить 10750 грн і вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що строк кредиту становить 30 днів. Сторони погодили, що стандартна процентна ставка за користування позикою становить 1.90%.

Таким чином сума заборгованості відповідача перед позивачем за відсотками становить 6127,50 грн. (30 дні x (10750 сума позики x 0,0190 процентна ставка).

У зв`язку з цим суд вважає, що саме вказана вище сума заборгованість за відсотками підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до розрахунку заборгованості позивача 3% річних за користування кредитними коштами в період від 01.01.2022 року до 12.12.2023 року становить 2057,64 грн., інфляційні витрати 10 965,86 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору.

Інших підстав, що б свідчили про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено, а тому позивач має право вимагати від відповідачки сплати 3 % річних за період прострочення грошового зобов`язання та інфляційних втрат.

Однак, згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно від 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відтак, враховуючи, що позивачем нарахування 3 % річних та інфляційних втрат здійснено за період від 03.10.2021 року до 23.02.2022 року, такі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

За таких обставин, суд дійшов до переконання, що даний позов необхідно задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10 750, 00 грн, 6127,50 грн. відсотків за користування кредитом, а також інфляційних втрат у розмірі 895, 51 грн, та 3% річних у розмірі 199,76 грн.

Вважає, що Бориспільським міськрайонним судом Київської області залишено без належної уваги обставини, що мають значення для справи та не доведеності обставин, які суд вважав встановленими, що призвело до порушенням норм матеріального права та процесуального права.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, що передбачено статтею 205, 207 ЦК України.

Відповідно до реквізитів Договору №4715784 від 02.09.2021 року, укладеного між сторонами, ОСОБА_1 підписала договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «M749631». Таким чином, встановлено, що договір між первісним кредитором та відповідачем укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису.

При цьому, відповідач зайшов на Веб-сайт ТОВ «Авентус Україна» https://www.creditplus.ua, де він мав змогу ознайомитись з текстом примірного Кредитного договору, Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією передбаченою частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. Надалі відповідач пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авентус Україна». Потім для безпосереднього оформлення кредиту відповідач в ІТС обрав бажану суму кредиту та строк кредитування. Після прийняття ТОВ «Авентус Україна» позитивного рішення щодо надання кредиту відповідачу ТОВ «Авентус Україна» зробив йому пропозицію в Особистому кабінеті укласти електронний Кредитний договір, який містив усі істотні умови, і з якими відповідач ознайомився до моменту укладання. Після прийняття відповідачем умов Кредитного договору з ним було укладено електронний Кредитний договір, який був підписаний відповідачем електронним підписом.

Враховуючи зазначене, без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладеним сторонами, отже цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цих договорів сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.

У даній справі, відступлення прав вимоги за вищевказаними кредитними договорами було здійснено шляхом укладення Договорів факторингу про відступлення ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» належне йому право вимоги, що встановлено судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором № 4715784 про надання споживчого кредиту від 02.09.2021 р., у зв`язку з чим, вимоги позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», до якого за договором факторингу № 25-05/2022 від 25.05.2022 року перейшло право грошової вимоги, до ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають стягненню у сумі 10 750 грн.

Вказує, що за даними розрахунку заборгованості, що відображені у картці обліку зазначено, що у період з дати укладання Договору, а саме від 02.09.2021 року до 02.10.2021 року, утворилась заборгованість за процентами у межах погодженого строку надання кредиту у розмірі 6 127,50 грн. (204.25 грн. х 30днів).

27.08.2021 року, відповідно до п. 1.5.2. Договору, відповідач свої зобов`язання щодо сплати відсотків та тіла кредиту не виконав. Відповідно до п. 1.5.1. Кредитного договору відбулось нарахування процентів за стандартною процентною ставкою 1,90 % в день, а також на підставі пункту 4.3 Кредитного договору Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, від 01.11.2021 року до 31.12.2021 року.

Так у період від 01.11.2021 року до 31.12.2021 року включно утворилась заборгованість за процентами у межах погодженого нового строку відповідно до поденного розрахунку у розмірі 18 382,50 грн. (90 днів х 204.25 грн).

Станом на дату закінчення Договору, а саме на 31.12.2021 року сума заборгованості склала 35 260 грн - за тілом кредиту 10 750 грн, за нарахованими процентами за користування грошовими коштами 24 510 грн., з урахуванням сплачених процентів за користування грошовими коштами.

Також вважає за необхідне зазначити, що наданий апелянтом/позивачем до суду першої інстанції поденний розрахунок заборгованості (картка обліку) є належним та допустимим доказом заборгованості.

В даному випадку проценти нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, у межах погодженого нового строку відповідно до поденного розрахунку, який було наданий до позовної заяви (картка обліку). Нараховані відсотки не носять штрафний характер.

На підтвердження продовження строку кредиту на електронну пошту відповідача, яка зазначена під час укладання договору було направлено листи - повідомлення про автопролонгацію строку кредиту (п. 4.3. Договору).

Зазначена копія листа - повідомлення про автопролонгацію, підтверджує факт, що первісним кредитором відповідачу було направлено повідомлення, в якому ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомляє, що у відповідача на дату закінчення погодженого строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, а тому відповідно до п.4.3.1 Кредитного договору строк кредиту продовжено на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль.

Зауважує, що в п. 4.1. Договору зазначено що, строк кредиту може бути продовжено: - за ініціативою Споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2.(пп. 4.2.1.-4.2.4.) Договору; або - в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1 - 4.3.2) Договору.

Порядок автопролонгації строку кредиту (далі-автопролонгація), визначений в п. 4.3. Договору, а саме:

4.3.1 Сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп. 4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

4.3.2. Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку передбаченому п.4.2.Договору.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам (жодної оцінки), а саме тому, що в даному випадку, нараховані відсотки за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.

Також зауважує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки п. 10.8 Договору, відповідно до якого підписуючи цей Договір, Споживач підтверджує, зокрема, що:

- перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті;

- він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС УКРАЇНА», (далі - Правила), що розміщені на Вебсайті та затверджені наказом №53-ОД від 16.01.2020 року, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Підписуючи договір, позичальник погоджувався на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів.

У даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку.

Як вбачається з Договору про надання споживчого кредиту №4715784 від 02.09.2021року, укладеного між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 , а також з Картки обліку Договору (розрахунку заборгованості) останнім днем строку кредитування є 31.12.2021 року.

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Як вбачається з позовної заяви та наведеного в ній розрахунку, Апелянт (позивач) просив стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 10965.86 грн за період від грудня 2021 року до червня 2023 року включно, а також три відсотки річних у сумі 2057,64 грн за період від 01.01.2022 року до 12.12.2023 року (за 710 календарних днів), які нарахував на всю суму заборгованості 35260.00 грн.

Вказує, що враховуючи висновок Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.03.2018 у справі №914/712/16, де зазначено, що згідно зі статтею 625 ЦК України базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями, Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційних втрат за період від січня 2022 року до 23 лютого 2022 року у сумі 313,90 грн, виходячи з розрахунку наданого позивачем.

З урахуванням викладеного, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» належить стягнути інфляційні втрати у сумі 313,90 грн. та 3 % річних - 47,71 грн.

Крім того, в позовній заяві позивач зазначав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які складаються з судового збору у розмірі 2147,20 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, які він поніс у зв`язку з розглядом справи в першій інстанції.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копію Договору №10/07-2023 про надання правової допомоги адвокатом Столітнім М.М. від 10.07.2023 року, рахунок на оплату по замовленню, згідно якого вартість послуг адвоката, наданих позивачу, складає 10 000 грн, звіт про виконані роботи та платіжна інструкція на суму 10 000 грн.

Також вказує, що у зв`язку з розглядом справи №359/12412/23 в Київському апеляційному суді апелянт (позивач) поніс наступні витрати: сплачений судовий збір - 3220.80 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

Апелянт (позивач) звернувся за правничої допомогою до адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни, з якою було укладено Договір №28/03-2024 про надання правничої допомоги від 28.03.2024 року.

У відповідності до умов зазначеного договору та за даними звіту про надання правничої (правової) допомоги до зазначеного договору, адвокатом було надано наступну правничу допомогу:

1. Збір та аналіз доказів і документів для подання до Київського апеляційного суду апеляційної скарги на Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.08.2024 року у справі №359/12412/23;

2. Складення апеляційної скарги на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.08.2024 року у справі №359/12412/23;

3. Направлення відповідачу та подання до Київського апеляційного суду апеляційної скарги на Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.08.2024 року у справі №359/12412/23 в інтересах Клієнта.

За надання правничої допомоги адвокатом Городніщевій Є.О., апелянтом (позивачем) понесено витрати в сумі гонорару адвоката 4 000 грн, які він має намір стягнути.

Враховуючи все вище викладене, апелянт вважає, що Бориспільським міськрайонним судом Київської області при винесенні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, які суд вважав встановленими, має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування такого рішення.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України (в редакції, яка діяла на день призначення справи до розгляду) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим, а матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору.

Вказував, що інших підстав, що б свідчили про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено, а тому позивач має право вимагати від відповідачки сплати 3 % річних за період прострочення грошового зобов`язання та інфляційних втрат.

Також суд зазначав, що згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 02.09.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 4715784 про надання споживчого кредиту.

Відповідно до предмету договору, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС товариства (п.1.1.).

На умовах, встановлених цим договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 10 750 грн. Тип кредиту - кредит (п.1.2., 1.3.).

Згідно до п.1.4. договору, строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору.

Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4. цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2.договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3. договору.

Пунктом 2.1. договору про надання споживчого кредиту встановлено, що кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № 473121….8990 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит в розмірі 10 750 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» про успішне перерахування 05.09.2021 року коштів у розмірі 10 750 грн на картку № 473121….8990, яка надана відповідачем.

Згідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4715784 від 02.09.2021 року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Фінтранс Україна» становить 35 260 грн, з яких: 10 750 грн - сума кредиту, 24 510 грн - сума процентів за користування кредитом.

За ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, у передбачений в договорі строк кошти не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми кредиту 10 750 грн.

Також судом встановлено, що 25.05.2022 року між ТОВ «ФК «ФінтрастУкраїна» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) укладено договір факторингу №25-05/2022 відповідно до якого, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (п.1.1.).

За ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з витягу з реєстру боржників до договору факторингу №25-05/2022 від 25.05.2022 року до ТОВ «ФК «Фінтранс Україна» перейшло право вимоги з ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції вірно вважав, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору кредиту між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем.

Факт перерахування коштів також підтверджено листом ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» про перерахування коштів на платіжну картку відповідача. ТОВ «Авентус Україна», правонаступником якого у зобов`язанні є ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», належним чином виконував свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідач отримав кредитні кошти, але належним чином не виконував свої обов`язки за договором.

Враховуючи вказане та беручи до уваги те, що відповідач взятих на себе зобов`язань в строки, передбачені кредитним договором не виконав, тому заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту суд вірно вважав обґрунтованою.

Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту по вказаному договору становить 10 750 грн і вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню.

Разом з тим, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 24 510 грн є необґрунтованою і недоведеною.

Судом встановлено, що строк кредиту становить 30 днів. Сторони погодили, що стандартна процентна ставка за користування позикою становить 1.90%. Таким чином заборгованості відповідача перед позивачем за відсотками становить 6127,50 грн. (30 дні x (10750 сума позики x 0,0190 процентна ставка). У зв`язку з цим суд вважає, що саме вказана вище сума заборгованість за відсотками підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку заборгованості позивача 3% річних за користування кредитними коштами в період від 01.01.2022 року до 12.12.2023 року становить 2 057,64 грн, інфляційні витрати 10 965,86 грн.

За ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим.

Так, матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору.

Інших підстав, що б свідчили про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено, а тому позивач має право вимагати від відповідачки сплати 3 % річних за період прострочення грошового зобов`язання та інфляційних втрат.

Проте, згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан. Даний стан продовжено Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від: 14 березня 2022 року № 133/2022, 18 квітня 2022 року № 259/2022; 17 травня 2022 року № 341/2022, 12 серпня 2022 року № 573/2022, 7 листопада 2022 року № 757/2022, 6 лютого 2023 року № 58/2023, 01 травня 2023 року № 254/2023, 26 липня 2023 року № 451/2023, 6 листопада 2023 року № 734/2023, 5 лютого 2024 року № 49/2024, 6 травня 2024 року № 271/2024 до 12 серпня 2024 року.

Таким чином, враховуючи, що позивачем нарахування 3 % річних та інфляційних втрат здійснено за період від 03.10.2021 року до 23.02.2022 року, вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з я ким погоджується і апеляційний суд, що даний позов підлягав частковому задоволенню, а саме: з відповідача підлягала до стягнення на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10 750 грн, 6 127,50 грн відсотків за користування кредитом, інфляційні втрати у розмірі 895, 51 грн коп. та 3% річних у розмірі 199,76 грн. В іншій частині позову суд вважав необхідним відмовити.

Також, апеляційний суд вважає доведеним факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: