КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 758/6556/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Усковій Я. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Савчака Ярослава Олеговича на рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року в складі судді Будзан Л. Д.,

встановив:

29.05.2024 Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі - АТ «ПУМБ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.01.2019 між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви № 301 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 грн, який у подальшому збільшено до 49 900 грн.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 зобов`язалася в порядку та у строки, визначені договором повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит у встановленому договором розмірі.

Відповідач не виконує кредитні зобов`язання у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31.03.2024 становить 72 086, 77 грн та складається з: 46 312, 69 грн - заборгованість за кредитом; 25 774, 08 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, яку АТ «ПУМБ» просило стягнути з ОСОБА_1 .

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за заявою №301 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 22.01.2019 в сумі 72 086, 77 грн та судовий збір у сумі 2 422, 40 грн.

14.08.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Савчак Я. О. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, судові витрати покласти на АТ «ПУМБ».

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими, оскільки не відповідають умовам договору, за яким виставляються вимоги про стягнення заборгованості, а також виходячи із норм чинного законодавства та доданих до позову документів.

Відповідно до анкети-заяви №301 та паспорту споживчого кредиту, ОСОБА_1 зверталась до АТ «ПУМБ» за отриманням кредитного ліміту в межах 10 000 грн. В цих документах зазначено, що за користування коштами банку відповідач сплатить в загальному 2 577, 58 грн. Саме на такі умови погодилась відповідач.

Докази збільшення кредитного ліміту у розрахунку заборгованості та відповідно до виписки по рахунку відсутні. Також відсутні докази приєднання відповідача до Публічної пропозиції, а пункт, на який посилається позивач, вимагає смс-інформування про збільшення кредитного ліміту.

АТ «ПУМБ», відповідно до виписки по рахунку, самостійно нарахував та списав 600 грн комісії. При цьому не зрозуміло, коли банк її нарахував та за що, однак періодично списував із наявних на рахунку коштів.

До позову не додано належних, достовірних та допустимих доказів повноважень представника позивача і підписанта позовної заяви, а отже позов поданий із порушенням чинного законодавства, а докази, що додані до нього, згенеровані особою, повноваження якої не надано суду.

Позовна заява не містить посилань на наявність або відсутність електронного кабінету у представника позивача та відповідача, що у свою чергу порушує вимоги ст. 175 ЦПК України. Крім того, представник позивача не надав доказів, що він є адвокатом чи співробітником позивача.

Зазначає, що позовна заява не містить доказів приєднання відповідача до публічної пропозиції АТ «ПУМБ» та доказів того, що відповідач ознайомилась із цією пропозицією та прописаними там умовами.

Також, позивачем не було надіслано відповідачу письмову вимогу і тим більше відповідач її не отримувала. Опис відправлень не містить опису того, що саме було відправлено тій чи іншій стороні, отже позивач віддав на пошту який лист, зміст та сутність якого не встановлена.

Суд першої інстанції не з`ясував повно та всебічно наявні у матеріалах справи докази та прийшов до хибних висновків, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, а оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

В судове засідання сторони та їх представники не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 22 січня 2019 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви № 301 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі ДКБО), підписанням якої відповідач підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення ДКБО фізичних осіб, розміщену на сайті АТ «ПУМБ» (pumb.ua) в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх), погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладенням договору страхування, підписанням заяви підтримує свою згоду на укладення договору страхування на зазначених нижче умовах.

У заяві про приєднання до ДКБО фізичних осіб зазначено, що відповідач просила банк встановити на її поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією заявою, кредитний ліміт у сумі 10 000 грн; розмір реальної річної процентної ставки складає 47,88 %; строк дії кредитного ліміту, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюється відповідно до умов ДКБО (а. с. 71).

22 січня 2019 ОСОБА_1 також був підписаний паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено, що позичальнику відкрито кредитну лінію шляхом перерахунку коштів на картку суми споживчого кредиту. Сума/ліміт споживчого кредиту 10 000 грн зі строком користування споживчим кредитом 12 місяців. Зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін. Цільове призначення - загальні споживчі цілі, в тому числі за договором страхування. Розмір стандартної процентної ставки за користування споживчим кредитом 47,88 % річних. В разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується процентна ставка 62 % річних: з 1 (першого) дня виникнення простроченої заборгованості на суму залишку заборгованості за кредитом, комісія за проведення обов`язкового платежу, внесеного після настання платіжної дати 100 грн (а. с. 72).

Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту по договору №301 від 22.01.2019, 21.05.2019 кредитний ліміт було збільшено до 13 800,00 грн, 24 вересня 2019 року кредитний ліміт було збільшено до 17 300,00 грн, 28 січня 2020 року кредитний ліміт було збільшено до 22 100,00 грн, 10 липня 2020 року кредитний ліміт було збільшено до 26 900,00 грн, 15 жовтня 2020 року кредитний ліміт було збільшено до 31 900,00 грн, 16 грудня 2021 року кредитний ліміт було збільшено до 37 900,00 грн, 19 лютого 2021 року кредитний ліміт було збільшено до 43 900,00 грн, 22 квітня 2021 року кредитний ліміт було збільшено до 49 900,00 грн, 27 лютого 2022 року кредитний ліміт було збільшено до 48 313,00 грн, 03 березня 2022 року кредитний ліміт було збільшено до 49 900,00 грн.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31 березня 2024 року відповідач має заборгованість у розмірі 72 086,77 грн , з яких: 46312,69 грн - заборгованість за кредитом; 25 774,08 грн - заборгованість процентами.

31.03.2024 АТ «ПУМБ» надіслано відповідачу письмову вимогу (повідомлення) про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення (а. с. 13).

Відповідно підпункту 4.3.6.4 пункту 4.3 частини 4 розділу ІІ ДКБО, який є публічною частиною договору, до якого приєдналася позивач, підписавши заяву на приєднання до ДКБО, яка є індивідуальною частиною договору, сторони дійшли згоди, що банк має право змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого кредитного ліміту або закрити кредитний ліміт взагалі за умови інформування клієнта (позивача) шляхом направлення SMS-повідомлення на номер мобільного телефону. В SMS-повідомленні про зміну розміру кредитного ліміту банк повідомляє клієнту новий розмір кредитного ліміту. У разі незгоди клієнта із зміненим розміром кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п. 4.2.19 розділу ІІ цього договору, клієнт протягом 30 (тридцяти) календарних днів повинен звернутися до банку та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною кредитного ліміту та/або здійснив першу платіжну операцію після отримання вказаного SMS-повідомлення банку, згода клієнта зі зміною умов договору вважається підтвердженою.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності тієї обставини, що позивач виконав своє зобов`язання надавши відповідачу кредит у встановленому розмірі , проте відповідачка не виконала своє зобов`язання у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість.

Суд дійшов висновку, що позовна заява була подана уповноваженою особи, оскільки на підтвердження вказаної обставини було надано належні докази.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Судом встановлено, що станом на 31 березня 2024 року відповідач має заборгованість у розмірі 72 086,77 грн , з яких: 46312,69 грн - заборгованість за кредитом; 25 774,08 грн - заборгованість процентами.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем також було надано виписку по особовому рахунку відповідача.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно вказаної норми Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Таким чином, виписка з особового рахунку відповідача є належним та допустимим доказом щодо надання кредитних коштів, з якої вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за кредитом.

Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було, власного контррозрахунку не надано.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши,що банк у письмовій формі, а саме у заяві на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписаній відповідачем, надав їй, як позичальнику, у повному обсязі всю необхідну інформацію, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови договору, тобто: суму кредиту, дату його видачі, умови повернення, нарахування та сплати відсотків, розмір нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості та її сплати, строк дії договору, орієнтовна загальна вартість кредиту, тощо. ОСОБА_1 особистим підписом засвідчила, що вона погодилась на отримання кредит саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними, суд першої інстанції, взявши до уваги наведені обставини, а також те, що відповідач порушив умови договору, не погашала щомісячні платежі по поверненню кредитних коштів, допустила заборгованість щодо повернення кредиту, дійшов законного та обґрунтованого висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відсутність доказів того, що відповідача було проінформовано шляхом направлення SMS-повідомлення на номер мобільного телефону про збільшення кредитного ліміту не є підставою для відмови в задоволенні позову.

Як вбачається з наданої виписки по рахунку, відповідач продовжувала користуватись наданими грошовими коштами понад встановлений кредитний ліміт 10 000 грн, про свою незгоду зі зміною кредитного ліміту не повідомляла.

Підлягають відхиленню також доводи апеляційної скарги про нікчемність комісії, яку банк нарахував і списав частину отриманих від відповідача коштів, оскільки відповідач з вимогою про застосування наслідків нікчемного правочину не зверталась.

Судом першої інстанції надано належну правову оцінку доводам відповідача щодо підтвердження повноважень представника на подання позовної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

З огляду на ціну позову, дана справа є малозначною, а тому доводи апеляційної скарги, що представництво у судах здійснюють виключно адвокати є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння апелянтом вимог законодавства та власного тлумачення норм процесуального права. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу стосовно рішення по суті спору необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Савчака Ярослава Олеговича залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 24.12.2024.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук