КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 359/9560/24 Головуючий у суді першої інстанції - Яковлєва Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», поданою представником Кислощук Яною Сергіївною, на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з розподілу природного газу, -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2024 року ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України»звернулось до суду першої інстанції із вказаним позовом, відповідно до якого просило стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за послугу з розподілу природного газу за період з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2024 року в розмірі 6 728,64 грн, 3% річних в розмірі 57,17 грн., інфляційні втрати 66,03 грн., а також 3 028 грн. судового збору.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року позовну заяву ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» - Кислощук Я.С. подала апеляційну скаргу, відповідно до якої вказує, що при зверненні до суду з позовом вони зазначили обставини, якими обґрунтовують свої вимоги, а також долучили витяг з держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, який вказує на право власності відповідача.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що копія витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності датується 20 листопада 2020 року і відповідач за цей час міг відчужити житловий будинок.

Повертаючи позов, суд фактично дав оцінку доказам наданим позивачем на обґрунтування позовних вимог, що є неприпустимим.

Також зазначає, що позовна заява була складена з урахуванням положень ст. 175 ЦПК України, містить всі визначені даною статтею обов`язкові реквізити, позовні вимоги викладені в чіткій, ясній і зрозумілій формі. Незгода суду з наведеним у заяві обґрунтуванням позивача щодо надання суду доказів не є підставою для визнання заяви неподаною та її повернення.

Вважає, що заява взагалі не підлягала залишенню без руху з наведених підстав, що є надмірним формалізмом, оскаржувана ухвал суперечить встановленим процесуальним законом вимогам щодо подання заявником доказів на підтвердження обставин викладених у позові.

Враховуючи вищевикладене, представник ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» - Кислощук Я.С. просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що в вересні 2024 року ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» звернулось до суду першої інстанції із вказаним позовом, відповідно до якого просило стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за послугу з розподілу природного газу за період з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2024 року в розмірі 6 728,64 грн, 3% річних в розмірі 57,17 грн., інфляційні втрати 66,03 грн., а також 3 028 грн. судового збору(а.с.1-18).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року позовну заяву ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України»було залишено без руху та надано строк десять днів з дня отримання ним копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви (а.с.23).

Залишаючи без руху позовну заяву ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України»суд першої інстанції вказав, що позовна заява не відповідає вимогам ст.175, 177 ЦПК України.

Так, суд зазначив, що як вказує представник позивача, місцем проживання та виконання договору ОСОБА_1 зазначено адресу: АДРЕСА_1 ., проте за результатами отриманої судом інформації Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області про зареєстроване місце проживання відповідача, згідно якої встановлено, що ОСОБА_1 не зареєстрована на території сільської ради.

Крім того, суд першої інстанції посилається на те, що приєднана копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 111744980 датується 20 листопада 2020 року і відповідач за цей час могла відчужити житловий будинок на користь третіх осіб.

Недоліком позовної заяви суд першої інстанції зазначив також те, що представником позивача не надано суду доказів проживання відповідача за вказаною адресою станом на дату подання вказаного позову до суду.

Вказану ухвалу про залишення позовної заяви без руху було отримано представником позивача засобами поштового зв`язку 24 вересня 2024 року (а.с.25).

Так, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» мотивував своє рішення тим, що позивач не виконав вимоги ухвали суду від 13 вересня 2024 року та недоліки позовної заяви не усунув, крім того, заяв та клопотань про надання додаткового строку для усунення недоліків від сторони позивача до суду не надходило, з огляду на що дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви особі яка її подала.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч.1 ст.185 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 3 ст. 185 ЦПК України).

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (ч. 5 ст. 185 ЦПК України).

Чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху. Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод державою гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини при розгляді справ виходить із того, що, реалізуючи положення Конвенції необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Щодо надання доказів проживання відповідача за вказаною адресою то апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Частиною 1 ст. 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Як визначено у ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Відповідно до ч.8 ст. 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно з ч.9 ст. 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з ч.10 ст. 187 ЦПК України якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Таким чином, позивачем було вказано адресу останню відому йому адресу місця проживання відповідача по справі відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 111744980, а суд першої інстанції, отримавши відповідь на свій запит щодо місце реєстрації відповідача й встановивши, що за вказаною адресою останній не зареєстрований, мав керуватись положеннями ч. 10 ст. 187 ЦПК України.

Таким чином, зазначена судом першої інстанції підстава для залишення позовної заяви без руху, не підпадає під дію статті 185 ЦПК України (тобто залишення позовної заяви без руху).

Апеляційний суд також звертає увагу, що чинний ЦПК України не встановлює обов`язку для позивача вживати заходи спрямовані на встановлення зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання відповідача та додавати до позовної заяви докази на підтвердження належності учасникам справи засобів зв`язку.

Із зазначених міркувань апеляційний суд виходить і щодо зазначення засобів зв`язку учасників по справі, оскільки позивач зазначає вказані засоби зв`язку, які є йому відомі.

Із поданої позовної заяви вбачається, що позивачем було вказано, що йому не відомі засоби зв`язку відповідача, окрім поштової адреси.

Статтею 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали

Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, колегія суддів вважає, що підстави для повернення позовної заяви були відсутні, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення заявнику позовної заяви з підстав, передбачених ст. 185 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», подану представником Кислощук Яною Сергіївною, задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2024 рокускасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв