Справа № 372/4926/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2024 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Рабчуна Р.О.,

за участю секретаря судових засідань Редька Н.Н.,

за участі сторін:

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ахрамовича Я.І. (в режимі відеоконференції),

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Власюк К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення надміру сплачених коштів,

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Обухівського районного суду Київської області із позовною заявою про стягнення надміру сплачених коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в сумі -106 745,00 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано для розгляду судді Рабчуну Р.О.

В обґрунтування позовної заяви, позивач вказує, що 19 травня 2023 року ОСОБА_2 (далі відповідач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі позивач) про відшкодування вартості частини авто. В даному позові відповідачка зазначала, що сторони перебуваючи у шлюбних відносинах в період з 23.06.2016 р. по 06.12.2022 р., 15.05.2018 р. придбали автомобіль AUDI АЗ, 2016 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ОСОБА_1 . Вказано, що на думку відповідачки, 18.06.2021 р. позивач на власний розсуд розпорядився зазначеним автомобілем та здійснив відчуження автомобіля, який перебував у спільній сумісній власності подружжя на користь третьої особи з метою уникнення в подальшому розподілу майна при розірванні шлюбу. У зв`язку з цим відповідачка просила суд зобов`язати позивача відшкодувати їй завдані ним збитки внаслідок неправомірного продажу автомобіля у сумі 342 950,00 грн., що становить 1/2 вартості автомобіля, оскільки відповідачка вважала, що дане авто цілком належить їй та позивачу на праві спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 вересня 2023 року у справі № 372/2285/23 відмовлено у задоволенні позовних вимог. Постановою Київського апеляційного суду від 12 березня 2024 року у справі № 372/2285/23 було скасовано рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 вересня 2023 року та частково задоволено позовні вимоги, у зв`язку з чим із позивача було стягнуто 342 950,00 (триста сорок дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень.

Позивач повідомляє, що суд першої інстанції та апеляційний суд у справі №372/2285/23 встановили той факт, що грошові кошти в сумі 213 490,00 грн., отримані позивачем за продаж 02.05.2018 р. автомобіля, який був у його особистій приватній власності, i в подальшому ці кошти були сплачені позивачем при покупці автомобіля AUDI АЗ, 2016 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 . Попри те, на думку позивача, апеляційний суд при винесенні постанови у справі № 372/2285/23 керувався позицією Верховного Суду, згідно якої в даній категорії справ підлягає стягненню сума відповідно до оцінки майна, i стягнув з позивача кошти, відштовхуючись саме від суми, зазначеної у висновку експерта, тому позивач вважає, що сам факт цього стягнення не свідчить про те, що особа позбавляється права на ту частку коштів, які визнані його особистою приватною власністю.

Тому, враховуючи, що під час придбання авто позивач частково сплатив кошти, що були його особистою приватною власністю, i цей факт встановлено рішенням суду, що набрало чинності, то позивач вважає, що оплативши на користь відповідачки суму відшкодування, відштовхуючись від повної вартості авто, позивач здійснив переплату, виплативши кошти, що належать виключно йому. Таким чином спільною сумісною власністю подружжя у даному автомобілі була лише його частка вартістю 472410,00 грн. А отже, відповідачка мала право на отримання відшкодування половини від цієї суми, що становись 236205,00 грн. Натомість позивачем на користь відповідачки було оплачено 342 950,00 грн. Відповідно кошти у розмірі 106 745,00 грн. позивачем сплачені надмірно, а тому позивач просить стягнути із відповідачки ці кошти.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 10 год. 00 хв. 10 жовтня 2024 року.

07 жовтня 2024 року до Обухівського районного суду Київської області надійшов відзив по справі, в якому представник відповідача ОСОБА_3 просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, вважає звернення до суду із позовною заявою про стягнення надміру сплачених коштів є спробою позивача оскаржити вже ухвалене рішення у іншій справі - № 372/2285/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування вартості частини авто. Тому вважає позовну заяву ОСОБА_1 безпідставною та необґрунтованою, та просить Суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

10 жовтня 2024 року судове засідання було відкладене за клопотанням представника відповідача на 08 листопада 2024 року на 09 год. 30 хв.

18 жовтня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив в якому представник позивача ОСОБА_4 викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення.

Позивач заперечує проти доводів відповідача у повному обсязі. Повідомив, що грошові кошти в сумі 213 490, 00 грн. були отримані позивачем за продаж 02 травня 2018 р. автомобіля, який був у його особистій приватній власності, і який позивач продав за дев`ять днів до дати купівлі спірного авто, яке було куплено в кредит 11 травня 2018 року, кредит був оформлений строком на 60 місяців в сумі 155350,00 грн., сума додаткового кредиту 111384, 38 грн. процентна ставка (річна) кредиту 18,99 %, цільове призначення кредиту - на придбання автомобіля AUDI A3, 2016 року випуску. Перший внесок за власні кошти позивачем здійснено в розмірі 450000,00 грн., ціна автомобіля - 605350,00 грн.

Згідно Акту звіряння взаємних розрахунків по договору №50016457 від 11 травня 2018 року станом на 05 червня 2023 року між кредитором та позивачем за період з 14 травня 2018 року по 17 червня 2021 р. було виплачено 285592, 07 грн., заборгованість відсутня.

Також позивач у відповіді на відзив заперечує та зазначає, що не оскаржує у даній справі остаточне рішення по справі № 372/2285/23.

08 листопада 2024 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 09 год. 30 хв. 17 грудня 2024 року.

18 листопада в канцелярію суду надійшла заява представника відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 у зв`язку із розглядом даної справи.

17 грудня 2024 року в судовому засіданні представник відповідача подала клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме, належним чином засвідчену судом копію рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 вересня 2023 року у справі №372/2285/24 та належним чином засвідчену судом копію Постанови Київського Апеляційного суду від 12 березня 2024 року у справі №372/2285/24.

Представник позивача не заперечив щодо долучення даних письмових доказів до матеріалів справи. Водночас, представник ОСОБА_1 , в судовому засіданні заявив клопотання про врегулювання спору шляхом медіації за участю судді. Представник відповідача заперечила щодо задоволення даного клопотання. Суд враховуючи те, що підготовче судове засідання уже закрито і справа розглядається по суті, відповідач заперечує проти врегулювання спору за участі судді, - відмовив в задоволенні даного клопотання.

Представник позивача в судовому засідання просив суд задовольнити позов в повному обсязі, а також заявив клопотання про стягнення судових витрат із відповідача в разі задоволення позовних вимог.

Представник відповідача Власюк К.П. зазначила, що сторона відповідача позовні вимоги не визнає, просила суд відмовити в задоволенні позову, також заявила клопотання про стягнення судових витрат на користь відповідачки в разі відмови в задоволенні позовних вимог.

Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Як вбачається із матеріалів справи 19 травня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування вартості частини авто (справа №372/2285/23). ОСОБА_1 на власний розсуд без згоди ОСОБА_2 розпорядився зазначеним автомобілем та здійснив відчуження автомобіля, який перебував у спільній сумісній власності подружжя на користь третьої особи. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 вересня 2023 року у справі № 372/2285/23 відмовлено у задоволенні позовних вимог. Постановою Київського апеляційного суду від 12 березня 2024 року у справі № 372/2285/23 було скасовано рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 вересня 2023 року та частково задоволено позовні вимоги, у зв`язку з чим із позивача було стягнуто 342 950,00 (триста сорок дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень.

В даній позовній заяві позивач вказує що апеляційний суд при винесенні постанови у справі № 372/2285/23 керувався позицією Верховного Суду, i стягнув з позивача кошти, відштовхуючись саме від суми, зазначеної у висновку експерта. Позивач вважає, що частково сплатив кошти, що були його особистою приватною власністю, від продажу власного авто, а тому вважає, що оплативши на користь відповідачки суму відшкодування, повної вартості авто, здійснив переплату, виплативши кошти, що належать виключно йому. Таким чином спільною сумісною власністю подружжя у даному автомобілі була лише його частка вартістю 472410,00 грн. А отже, відповідачка мала право на отримання відшкодування половини від цієї суми, що становись 236205,00 грн. Натомість позивачем на користь відповідачки було оплачено 342 950,00 грн. Відповідно кошти у розмірі 106 745,00 грн позивачем сплачені надмірно, а тому позивач просить стягнути із відповідачки ці кошти.

Також судом встановлено, що позивач 10 квітня 2024 року через підсистему Електронний суд подав касаційну скаргу до Київського Касаційного цивільного суду на постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2024 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення першої інстанції. У відкритті касаційного провадження ОСОБА_1 було відмовлено, оскільки касаційна скарга була подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Суд вважає, що у справі №372/2285/23 суди встановили всі фактичні обставини справи. По-перше, що автомобіль AUDI A3, 2016 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 був придбаний в період, коли позивач і відповідач перебували у шлюбних відносинах; по-друге, згідно консультаційного висновку оцінювача про вартість автомобіля AUDI А3, 2016 року випуску, складеного 17.04.2023 вбачається, що вартість зазначеного автомобіля складає 685 900,00 грн. Вартість частини вказаного автомобіля становить 342 950,00 грн. Зазначена оцінювачем вартість автомобіля відповідачем не оспорювалась, доказів того що вартість автомобіля інша, відповідачем суду першої інстанції не надано.

Також суд зазначає, що самим позивачем додано до позовної заяви копію постанови про закінчення виконавчого провадження від «10» травня 2024 року та квитанцію від «09» травня 2024 року, що є прямим підтвердженням того, що позивач, визнаючи свої зобов`язання перед відповідачем згідно із постановою Київського апеляційного суду від «12» березня 2024 року добровільно виконав їх в повному обсязі.

Суд вважає, що звернення ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 до суду із позовною заявою про стягнення надміру сплачених коштів є спробою позивача оскаржити вже ухвалене рішення у іншій справі - № 372/2285/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування вартості частини авто. Доводи позивача зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судами при вирішенні іншої справи між цими ж сторонами (справи № 372/2285/23), а також до незгоди з висновками судів у справі № 372/2285/23. Причому всі національні засоби юридичного захисту вичерпано, остаточним рішенням у справі № 372/2285/23 є постанова Київського апеляційного суду від «12» березня 2024 року, якою було скасовано рішення Обухівського районного суду Київської області від «25» вересня 2023 року та частково задоволено позовні вимоги, у зв`язку з чим з ОСОБА_1 було стягнуто 342 950 грн. 00 коп.

Справа № 372/2285/23 вирішена по суті, ОСОБА_1 використано всі засоби юридичного захисту, остаточним рішенням у справі № 372/2285/23 є постанова Київського апеляційного суду від «12» березня 2024 року, якою було скасовано рішення Обухівського районного суду Київської області від «25» вересня 2023 року та частково задоволено позовні вимоги, у зв`язку з чим з ОСОБА_1 було стягнуто 342 950 грн. 00 коп.

Res judicata (лат.) правова доктрина, що походить із римського права і означає остаточність рішення суду, яке набрало законної сили. "Res judicata" (вирішена справа), це скорочення від фрази "res judicata pro veritate habetur!" (лат.- судове рішення визнається за істину), що означає незмінність рішення і передусім необхідність безпосереднього забезпечення його виконання.

Принцип остаточності судового рішення є складовою більш широкого принципу принципу правової визначеності, який, серед іншого, має в собі такі категорії, як однозначність, чіткість та зрозумілість законодавчих норм.

Зазначений принцип «res judicata» має фундаментальне значення на європейському рівні, що підтверджується численною практикою Європейського суду з прав людини. ЄСПЛ у своїх рішеннях (зокрема, у справі «Устименко проти України») наголошує на тому, що право на справедливий судовий розгляд повинно тлумачитися з урахуванням принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи й постановлення нового рішення.

Принцип «res judicata» - остаточності судового рішення також імплементований в українське законодавство та активно застосовується українськими судами при вирішенні спорів.

Коли ОСОБА_2 зверталася до суду із позовною заявою, у справі №372/2285/23 предметом спору було відшкодування вартості частини авто, а станом на сьогоднішній день ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовом про стягнення надміру сплачених коштів, фактично хоче повернути частину коштів, сплачених згідно із постановою Київського апеляційного суду від «12» березня 2024 року у справі № 372/2285/23, що є неприпустимим, оскільки остаточне рішення у справі № 372/2285/23 є таким, що набрало законної сили, ОСОБА_1 добровільно виконано, а відповідно підстав для задоволення позову про стягнення надміру сплачених коштів немає.

Крім того, помилковими є посилання позивача на приписи ст. 1212 ЦК України, оскільки нормами ст. 1212 ЦК України врегульовано питання повернення майна особою, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), або тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Так, грошові кошти сплачено позивачем на користь відповідача на підставі судового рішення, тобто за наявності правової підстави, і таке судове рішення є чинним, тобто підстава, на якій набуто грошові кошти, не відпала.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (Beles and others v. the Czech Republic (Белеш та інші проти Чеської Республіки), § 49).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ст. 60, 61 Сімейного Кодексу України дає підстави для висновку, що спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто .

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Вказані норми свідчить, що відповідно до ст. 70 СК України, поділ майна подружжя здійснюється таким чином: визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно, згідно ст. 71 СК України - здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток. У разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

Згідно вимог п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між сторонами, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Таким чином, розглянувши справу, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 12, 44, 76, 81, 174, 178 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 364, 368 Цивільного кодексу України, ст.ст. 57, 60, 61, 65, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення надміру сплачених коштів відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 25.12.2024 року.

Суддя Р.О. Рабчун