Дата документу 09.07.2024
Справа № 334/2050/23
Провадження № 4-с/334/14/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., за участю секретаря судового засідання Шерештан О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Шумського Ігоря Васильовича на дії та рішення начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Проценко Юлії Михайлівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі адвоката Шумського Ігоря Васильовича звернулась до суду зі скаргою на дії та рішення начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Проценко Ю.М., заінтересована особа: ОСОБА_2 .

В обґрунтування скарги вказує, що в провадженні Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавче провадження №74549196, відкрите на підставі виконавчого листа №334/2050/23, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя 15.03.2024 про зобов`язання ОСОБА_1 у період воєнного стану в Україні і перебування дітей у цей час за кордоном, організовувати спілкування дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_2 у режимі відео зв`язку через мобільні телефони та щонеділі з 17:00 год. до 20-22 год. протягом 30 хвилин.

26.03.2024 державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Федосеєнко Т.В. було прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 14200,00 грн., окрім того, 26.03.2024 виконавцем було прийнято постанову про арешт коштів боржника.

05.04.2024 ОСОБА_1 подала до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подала клопотання про закінчення виконавчого провадження та просила не стягувати виконавчий збір. В обґрунтування вказувала, що ще до прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження вона почала у добровільному порядку виконувати рішення суду.

Зокрема, 14.02.2024 діти спілкувалися засобами зв`язку з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 діти поспілкувались з виконавцем та повідомили про своє небажання спілкуватися з батьком.

З моменту набрання рішенням суду законної сили ОСОБА_1 не чинила та не чинить ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з дітьми.

Частина 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

В постанові державного виконавця Федосеєнкової Т.В. від 26.03.2024 про відкриття виконавчого провадження №74549196 зазначено про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів, однак з огляду на добровільне виконання в повному обсязі вимог рішення суду ще до відкриття виконавчого провадження, сторона ОСОБА_1 вважала за необхідне просити закінчити виконавче провадження без стягнення з неї виконавчого збору.

На подане клопотання про закінчення виконавчого провадження було отримано письмову відповідь від 10.04.2024 за вих.. №46884/29-22-38 за підписом начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Проценко Юлії Михайлівни. У цій відповіді було зазначено, що клопотання про закінчення виконавчого провадження згідно з п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» задоволенню не підлягає. При цьому, начальник відділу державної виконавчої служби не дала оцінки тому, що матеріали виконавчого провадження містили відомості про добровільне виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження, і про що державному виконавцю Федосеєнковій Т.В. було достеменно відомо.

Просить визнати незаконними дії та рішення начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Проценко Юлії Михайлівни щодо відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження та щодо відмови не стягувати з ОСОБА_1 виконавчого збору.

Просить скасувати постанову державного виконавця Федосеєнкової Т.В. про відкриття виконавчого провадження ВП №74549196 від 26.03.2024, постанову про стягнення виконавчого збору, постанову про арешт коштів боржника у цьому виконавчому провадженні.

У відзиві на скаргу державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Федосеєнкова Т.В. просила відмовити у задоволенні скарги, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження винесена з дотриманням вимог ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Підстави, передбачених ст. 27 цього Закону, для не стягнення виконавчого збору відсутні. Також просить врахувати, що стягувач заяв про завершення виконавчого провадження або повернення виконавчого листа не надавав.

Стягувач ОСОБА_2 проти задоволення скарги не заперечував.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (стаття 449 ЦПК України).

Судом встановлено, що в провадженні Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходилось виконавче провадження №74549196, відкрите на підставі виконавчого листа №334/2050/23, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя 15.03.2024 про зобов`язання ОСОБА_1 у період воєнного стану в Україні і перебування дітей у цей час за кордоном, організовувати спілкування дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_2 у режимі відео зв`язку через мобільні телефони та щонеділі з 17:00 год. до 20-22 год. протягом 30 хвилин.

Виконавче провадження №74549196 відкрите постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Федосеєнко Т.В. від 26.03.2024. У постанові про відкриття виконавчого провадження визначено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 14200,00 грн.

Внаслідок відкриття виконавчого провадження 26.03.2024 державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Федосеєнко Т.В. було прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 14200,00 грн., та постанову про арешт коштів боржника.

05.04.2024 ОСОБА_1 подала до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подала клопотання про закінчення виконавчого провадження та просила не стягувати виконавчий збір. В обґрунтування вказувала, що ще до прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження вона у добровільному порядку виконала рішення суду.

Зокрема, 14.02.2024 діти спілкувалися засобами зв`язку з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 діти поспілкувались з виконавцем та повідомили про своє небажання спілкуватися з батьком.

У письмовій відповіді від 10.04.2024 за вих. № 46884/29-22-38 за підписом начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Проценко Ю.М. ОСОБА_1 повідомлено, що згідно з ч.5 ст. 27, п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» її клопотання задоволенню не підлягає.

В частині оскарження дій державного виконавця щодо відмови у закінченні виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом суд зазначає таке.

Згідно з положеннями ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Аналіз наведених вище норм Закону дозволяє зробити висновок, що при надходженні до державного виконавця заяви стягувача та виконавчого документа, державний виконавець повинен прийняти одне з двох рішень - прийняти або постанову про відкриття виконавчого провадження, або повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. Нормами частини четвертої статті 4 Закону регламентовано вичерпний перелік підстав, за яких виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби. При цьому суд констатує, що на цій стадії державний виконавець не має ані повноважень, ані можливості перевірити, чи вимоги виконавчого документа виконані боржником добровільно до дати подання стягувачем заяви про відкриття виконавчого провадження.

Встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №334/2050/23, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя на виконання рішення Запорізького апеляційного суду від 07.02.2024, яким боржника ОСОБА_1 зобов`язано у період воєнного стану в Україні і перебування дітей у цей час за кордоном, організовувати спілкування дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_2 у режимі відео зв`язку через мобільні телефони та щонеділі з 17:00 год. до 20-22 год. протягом 30 хвилин, відкрито на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 .

Оскільки заявником було подано до виконання належно оформлений виконавчий лист суду, державний виконавець, приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження, діяв на підставі, у межах повноважень та в порядку, визначеному Законом, оскільки не встановив передбачених частиною 4 статті 9 Закону підстав для повернення стягувачу виконавчого документа.

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ) на сторін виконавчого провадження покладений обов`язок інформувати державного виконавця про повне/часткове самостійне виконання рішення суду.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, - тобто якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Таким чином боржник у виконавчому провадженні зобов`язаний подати державному виконавцю повідомлення про виконання ним вимог виконавчого листа, а також підтверджуючі цю обставину документи. Якщо державний виконавець встановить факт добровільного виконання вимог виконавчого документа до прийняття ним постанови про відкриття виконавчого провадження, то ця обставина буде підставою для закриття виконавчого провадження, при цьому виконавчий збір з боржника на підставі оскарженої постанови стягуватися не буде.

З наданих суду документів не встановлено обставин, які б вказували на факт добровільного виконання вимог виконавчого документа до прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, а відтак відмова у закінченні виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону є правомірною.

Враховуючи, що добровільного виконання рішення не відбулося, в тому числі з огляду на зміст судового рішення, державним виконавцем правомірно було розпочато примусове виконання виконавчого документа та відмовлено у його закінченні на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону за клопотанням боржника.

В частині оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження №74549196 від 26.03.2024, постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 14200,00 грн. від 26.03.2024 та постанови про арешт коштів боржника від 26.03.2024, суд зазначає, що на час судового розгляду скарги виконавче провадження №74549196 завершене, оскільки постановою державного виконавця від 03.05.2024 виконавчий документ повернутий стягувачу згідно з п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», що не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Також цією постановою припинено чинність арешту майна, а відтак предмет судового оскарження в цій частині відсутній.

Щодо оскарження постанови про стягнення виконавчого збору слід також зазначити, що розгляд таких справ належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до частини 3 статті 40 вказаного Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Суд зауважує, що винесена у зазначеному порядку постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 03.05.2024 не є предметом оскарження у даній справі.

З урахуванням викладеного, підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись статтями 447- 453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 в особі адвоката Шумського Ігоря Васильовича на дії та рішення начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Проценко Юлії Михайлівни, на постанови державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Федосеєнкової Тетяни Віталіївни, заінтересована особа: ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання повного тексту ухвали.

Складення повного тексту ухвали 12.07.2024.

Суддя: Турбіна Т. Ф.