ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/810/23Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/817/174/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справу №594/810/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2023 року (ухвалене суддею Губіш О.А., повний текст якого складено 16 листопада 2023 року) в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 19 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (на даний час - АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого в подальшому збільшився до 37000.00 грн. ОСОБА_2 зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом на 11 червня 2023 року утворилась заборгованість в розмірі 38605.31 грн., з яких 31425.07 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7180.24 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

У зв`язку з наведеним позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по кредиту та судові витрати.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за договором б/н від 19 листопада 2013 року в розмірі 31425.07 грн., що є заборгованістю за кредитом.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» сплачені судові витрати в сумі 2174.04 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження виникнення заборгованості за договором б/н від 19 листопада 2013 року перед позивачем за тілом кредиту на суму 31425.07 грн. Крім того, судом першої інстанції помилково стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір, оскільки останній є особою з інвалідністю другої групи.

У зв`язку з викладеним просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.

Крім того, 15 січня 2024 року на електронну пошту Тернопільського апеляційного суду від представника АТ КБ «ПриватБанк» адвоката Гнатишака О.В. надійшло письмове спростування доводів апеляційної скарги.

Подане письмове спростування не відповідає вимогам ЦПК України.

Зокрема, із вказаного письмова го спростування не вбачається, що представник АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Гнатишак О.В. надіслав копію такого документа іншим учасникам справи.

Крім того, з 18 жовтня 2023 року введено в дію Закон від 29 червня 2023 року № 3200-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (далі - ЄСІТС) або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами.

Так, ч.5 ст.14 ЦПК України встановлено, що суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки-повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням ЄСІТС або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку (ч.6 ст.14 ЦПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.183 ЦПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Із поданого адвокатом Гнатишаком О.В. письмового спростування доводів апеляційної скарги вбачається, що заявник не зазначив відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Відповідно до ч.4 ст.183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Суд повертає заяву (клопотання, заперечення) її заявнику без розгляду також у разі, якщо вона подана особою, яка відповідно до ч.6 ст.14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.

Відповідно до ч.8 ст.14 ЦПК України реєстрація в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі.

Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою ЄСІТС або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Із поданого адвокатом Гнатишаком О.В. письмового спростування доводів апеляційної скарги вбачається, що воно подано в електронній формі не за допомогою ЄСІТС або її окремої підсистеми (модуля).

З урахуванням наведеного, письмове спростування доводів апеляційної скарги адвоката Гнатишака О.В. слід повернути заявнику без розгляду.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У зв`язку з тим, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Апеляційна скарга подана лише в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, які судом задоволено, а тому в іншій частині (заборгованість за простроченими відсотками) оскаржуване рішення суду колегією суддів не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

19 листопада 2013 року ОСОБА_2 з метою отримання банківських послуг від АТ КБ «ПриватБанк» підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. У заяві зазначено, що відповідач приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою: http://privatbamk.ua/terms в редакції, чинній на дату підписання цього документу, а також що відповідач згоден з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг (а.с.18).

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-банк», який розміщений на сайті: https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила».

09 березня 2022 року ОСОБА_2 підписав паспорт споживчого кредиту, у якому зазначено інформацію, зокрема, щодо основних умов кредитування та реальної процентної ставки за різними видами кредитних карток (а.с.19-23).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» № б/н, без дати про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_2 , вбачається, що 19 листопада 2013 року відповідачу відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , 19 листопада 2013 року встановлено кредитний ліміт 5000.00 грн., 12 липня 2016 року збільшено кредитний ліміт до 6000 грн., 27 жовтня 2016 року збільшено кредитний ліміт до 7000 грн., 07 липня 2017 року збільшено кредитний ліміт до 9000 грн., 17 квітня 2019 року збільшено кредитний ліміт до 9500 грн., 04 листопада 2019 року збільшено кредитний ліміт до 11000 грн., 10 березня 2020 року збільшено кредитний ліміт до 13500 грн., 05 жовтня 2021 року збільшено кредитний ліміт до 14000 грн., 28 січня 2022 року збільшено кредитний ліміт до 37000 грн., 09 травня 2022 зменшено кредитний ліміт до 0.00 грн (а.с.16).

Як вбачається з довідки АТ КБ «ПриватБанк» № б/н, без дати, на підставі підписаного кредитного договору ОСОБА_2 19 листопада 2013 року відкрита кредитна картка Універсальна № НОМЕР_1 , термін дії якої до серпня 2017 року, 16 серпня 2017 року кредитна картка Універсальна НОМЕР_2 , термін дії якої до серпня 2021 року, 17 квітня 2019 року кредитна карта Універсальна № НОМЕР_3 , термін дії якої до лютого 2023 року, 10 березня 2020 року кредитна карта Універсальна № НОМЕР_4 , термін дії якої до грудня 2023 року, 05 жовтня 2021 року кредитна карта Універсальна № НОМЕР_5 , термін дії якої до грудня 2025 року, 29 січня 2022 року кредитна карта Універсальна № НОМЕР_6 , термін дії якої до січня 2026 року, 09 березня 2022 року кредитна карта Універсальна № НОМЕР_7 , термін дії якої до лютого 2026 року (а.с.17).

При цьому з виписки від 13 червня 2023 року за договором б/н за період з 19 листопада 2013 року до 13 червня 2023 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 користувався наданою йому кредитними картками та регулярно використовував кредитну карту для зняття готівки, оплати товарів і послуг, а також користувався кредитними коштами у межах суми кредитного ліміту (а.с.69-72).

Із вказаної виписки також вбачається, що відповідач ОСОБА_2 використовував надані йому кредитні кошти та не в повному обсязі повертав отримані кошти, унаслідок чого баланс на кредитній картці на кінець періоду становив 38605.31 грн.

Згідно з наданим позивачем АТ КБ «ПриватБанк» розрахунком (а.с.14-15) у відповідача виникла прострочена заборгованість, яка станом на 11 червня 2023 року складає 38605.31 грн., з яких:

- заборгованість за простроченим тілом кредиту 31425.07 грн.;

- заборгованість за простроченими відсотками 7180.24 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не повернута фактично отримана від АТ КБ «ПриватБанку» сума кредитних коштів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки відповідач отримав від АТ КБ «Приват Банк» кредитні кошти, однак зі змісту виписки за договором б/н за період з 19 листопада 2013 року до 13 червня 2023 року вбачається, що до простроченого відповідачем тіла кредиту позивачем також включено списання відсотків за використання кредитного ліміту.

Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту № б/н від 19 листопада 2013 року.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що у заяві позичальника від 19 листопада 2013 року процентна ставка не зазначена. При цьому зазначено лише анкетні дані відповідача, його контактна інформація, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Однак відсутні відомості про розмір процентів за користування кредитом та порядок сплати кредиту.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема, заборгованість за простроченими відсотками.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

З поданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що процентна ставка, яка застосовувалась Банком до простроченої заборгованості за кредитом становила 43.20%, 86.40% річних.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування кредитної заборгованості, крім самого розрахунку за договором №б/н від 19 листопада 2013 року, посилався на Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг (а.с.18), витяг з Умов та Правил надання послуг (а.с.25-58), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, а також паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем 09 березня 2022 року(а.с.19-23).

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг та витяг з Умов та Правил надання послуг не можуть бути належним доказом узгодження істотних умов кредитного договору, оскільки містять інформацію про усі наявні у АТ КБ «ПриватБанк» типи кредитних карток та умови їх використання. Поряд з цим відсутні відомості про узгодження з відповідачем конкретного типу кредитної картки, яка була йому надана, а також процентів, які підлягають стягненню у випадку прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні висновки викладені в постанові КЦС в складі Верховного Суду від 03 серпня 2022 року в справі №156/268/21.

Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем 09 березня 2022 року не є складовою частиною анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 19 листопада 2013 року, оскільки такий документ підписано через 9 (дев`ять) років після укладення кредитного договору, а також підписання паспорта споживчого кредиту, який містить узагальнену інформацію про умови кредитування щодо різних типів кредитних продуктів є передумовою укладення кредитного договору з позичальником, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Із виписки за договором б/н за період з 19 листопада 2013 року до 13 червня 2023 року вбачається, що ОСОБА_2 нараховувались відсотки за використання кредитного ліміту. Разом з тим з витягу з Умов та Правил надання послуг вбачається, що жодний тип кредитних карток, які надає у користування АТ КБ «ПриватБанк», не містить відомостей про розмір процентної ставки.

Натомість такий розмір процентної ставки зазначений у Витязі з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», на який позивач посилався на як на невід`ємну частину спірного договору, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування процентів.

Водночас наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідачем не підписаний, а тому відсутні підстави вважати, що саме цей Витяг з Тарифів розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, у тому числі, саме у зазначеному в цьому документі, що доданий банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

При цьому, сам по собі факт користування відповідачем грошовими коштами також не підтверджує, що розмір процентної ставки за користування кредитними коштами був погоджений з відповідачем в момент укладення договору б/н від 19 листопада 2013 року.

Доводи позивача про те, що відповідач підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду по всім істотним умовам договору, колегія суддів відхиляє, оскільки без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Тарифів не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

З огляду на викладене обґрунтованим є висновок суду, що анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, пені, комісії і штрафів за несвоєчасну сплату кредиту, а тому відсутні правові підстави для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, пені, комісії і штрафів.

Разом з тим місцевий суд не звернув увагу на те, що з виписки по особовому рахунку, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, вбачається, що заборгованість за тілом кредиту частково сформована за рахунок списання банком з кредитного ліміту, нарахованих протягом усього часу відсотків за користування кредитом, зокрема банком списано відсотків на суму 14101.69 грн.: (1.45+93.02+94.56+51.48+41.49+29.21+9.03+95.72+61.17+48.34+31.23+36.97+75.32+73.53+64.93+43.81+30.41+16.14+3.65+195.60+156.89+184.03+167.23+160.26+ 143.53+134.84+121.51+104.53+93.05+76.09+62.61+46.80+28.53+11.45+189.96+ 119.01+108.06+92.54+80.31+65.99+40.28+30.90+14.35+2.43+49.22+20.36+6.84+ 2.58+58.55+29.15+13.15+5.30+121.16+97.80+64.92+26.44+12.15+3.85+706.00+ 1313.06+523.93+534.75+526.80+1120.96+1120.96+1084.80+1120.96+1084.80+ 1120.96).

На підставі наведеного, розмір неповернутого кредиту ОСОБА_2 , при зарахуванні вказаної суми до повернення тіла кредиту, становить 17323.38 грн. (31425.07 14101.69).

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає зміні шляхом зменшення розміру стягнення з 31425.07 грн. до 17323.38 грн.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, зменшивши розмір стягнення із відповідача на користь позивача з 31425.07 грн до 17323.38 грн.

Щодо вирішення питання про стягнення судових витрат, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції має містити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом встановлено, що ціна позову у даній справі становила 38605.31 грн. Судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» на суму 17323.38 грн., що становить 44.87 % ціни позову (17323.38 х 100 % : 38605.31).

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» за розгляд справи в суді першої інстанції сплатив судовий збір в розмірі 2684.00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №PROM6BFR34 від 16 червня 2023 року (а.с.68).

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зважаючи на те, що позов задоволено частково, в силу ст.141 ЦПК України сплачений АТ КБ «ПриватБанк» за подання апеляційної скарги, необхідно компенсувати йому за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, пропорційно задоволеним позовним вимогам (44.87% від 2684.00), що становить 1166.62 грн.

Відповідач ОСОБА_2 за апеляційний розгляд даної справи повинен був сплатити судовий збір в розмірі 1749.93 грн., однак апелянт звільнений від сплати судового збору, оскільки є особою з інвалідністю другої групи, довічно.

Зважаючи на те, що апеляційним судом позов задоволено частково, в силу ст.141 ЦПК України з позивача на користь держави слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно розміру позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено (55.13%), що становить 964.73 грн.

Отже різниця між понесеними судовими витратами АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 пропорційно задоволеним позовним вимогам становить 387.05 грн (1166.62 грн. 964.73 грн.)

За таких обставин, колегія суддів вважає, що різницю судових витрат, понесених позивачем, пов`язані зі сплатою судового збору за розгляд даної справи, слід компенсувати йому за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2023 року змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості за договором б/н від 19 листопада 2013 року в розмірі 17323 (сімнадцять тисяч триста двадцять три) гривні 38 копійок, що є заборгованістю за тілом кредитом.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Сплачений Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за розгляд даної справи у розмірі 387 (триста вісімдесят сім) гривень 05 копійок компенсувати йому за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 06 лютого 2024 року.

Реквізити сторін:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: м.Київ вул.Грушевського, 1Д, , адреса для листування: м.Дніпро вул.Набережна Перемоги, 50.

Відповідач: ОСОБА_2 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Головуючий О.З. Костів

Судді: Н.М. Храпак

М.В. Хома