Справа № 277/1342/24
У Х В А Л А

"23" грудня 2024 р. селище Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Т.Г. Корсун, за участю секретаря судового засідання М.М. Сороки, позивача - не з`явився, представника позивача - адвоката Є.В. Шпонарського, представника відповідача 1 - адвоката В.І. Кравчука, відповідача 1 - ОСОБА_1 , відповідача 2 - не з`явився, представника третьої особи - не з`явився, розглядаючи у підготовчому засіданні в селищі Ємільчине за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Міністерства оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача-адвокат Шпонарський Є.В. звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2 (позивач) до ОСОБА_1 (відповідач 1), ОСОБА_3 (відповідач 2) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Ухвалою суду від 10.10.2024 позовну заяву прийнято до провадження, відкрито провадження у цивільній справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В підготовче засідання позивач не з`явилася, подала заяву про проведення підготовчого засідання без її участі.

Відповідач 2 в підготовче засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи.

Представник третьої особи не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено.

Враховуючи вищевикладене, думку відповідача 1, представників позивача та відповідача 1, а також положення ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність відповідача 2 та представника третьої особи (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання).

Представник відповідача 1 подав клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідач 1 - ОСОБА_1 підтримала подане її представником клопотання.

У підготовчому засіданні представник позивача заперечував проти закриття провадження у справі.

Розглянувши подане клопотання та матеріали справи, надавши їм оцінку, заслухавши учасників процесу, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом позову у справі №277/1342/24 є встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 12.05.2022 по 01.02.2023. Підставою позову визначено статті 3, 4 Сімейного кодексу України, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Тобто, встановлення факту спільного проживання чоловіка і жінки однією сім`єю у даній справі необхідно для отримання ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих військовослужбовців.

Відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.

До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать, в тому числі, діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Аналіз правових норм Закону № 2011-XII та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975), свідчать, що одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

За приписами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.

Тобто, у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства, встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд таких справ про встановлення факту проживання однією сім`єю, зокрема і у випадку наявності спору про право, в порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, є суд цивільної юрисдикції на підставі 19 ЦПК України.

Суд вважає, що висловлений представником відповідача 1 в обґрунтування клопотання про закриття провадження у справі підхід до визначення юрисдикції даної справи, не узгоджується із завданням і метою адміністративного судочинства, визначеними ст. 2 КАС України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у cправі № 560/17953/21 відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), на яку зсилається представник відповідача 1, вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, зокрема у постановах від 28 лютого 2024 року у справі № 283/2558/22, від 06 березня 2024 року у справі № 132/1967/23 та від 06 листопада 2024 у справі № 161/2151/23.

Таким чином, дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а не адміністративного.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача 1 ОСОБА_1 - адвоката Кравчука В.І. про закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 255, 258, 260 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в закритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 24 грудня 2024 року

Суддя Т.Г.Корсун