Номер провадження: 22-ц/813/5538/24
Справа № 947/5515/24
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2024 року за заявою ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеська міська рада про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів Одеська міська рада про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном.

18 квітня 2024 року до суду надійшла заява від ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову у справі №947/5515/24, шляхом заборони ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ; зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 ), а також іншим пов`язаним з ним особам вчиняти дії з проведення будівельних, монтажних або підготовчих до них робіт навколо зовнішніх границь ближче за один до них метр, або усереднені металевого гаражу, який примикає до земельних ділянок домоволодінь АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , для реконструкції або ремонту цього металевого гаражу, або для будівництва на займаній ним земельній території чи на її частині нового якогось будівного об`єкту, а саме:

-заборонити дії зі спорудження ближче з один метр від зовнішніх стінок або усередині металевого гаражу будь-яких інших побудов, споруд, прибудов, сараїв, гаражів, туалетів, інших якихось об`єктів будівництва;

-заборонити дії з встановлення ближче з один метр від зовнішніх стінок або усередині металевого гаражу будь-яких монтажно-будівельних приладів, устаткування, обладнання, як-то: каркасів, опалубку, лісів, дробин, бетономішалок, тощо;

-заборонити дії з встановлення ближче з один метр від зовнішніх стінок або усередині металевого гаражу металоконструкцій, дерев`яних щитів, листів з жерсті, профілю, труб;

-заборонити дії з встановлення усередині металевого гаражу будь-якого огородження для відмежування якоїсь частини займаної гаражем дільниці або для відмежування зовнішньої території ближче з один метр від зовнішніх стінок металевого гаражу;

-заборонити дії із здійснення усередині металевого гаражу або на зовнішній території ближче з один метр від його зовнішніх стінок цегляної кладки стінок, з монтування дерев`яних або металевих конструкцій для їх подальшої обшивки в якості стінок будь-якими оздоблювальними матеріалами;

-заборонити дії із змінювання існуючого жерстяного покриття металевого даху гаражу;

-заборонити інші дії спрямуванням на зміну будівельними роботами існуючої конструкції металевого гаражу та його границь, а також на зміну його внутрішнього існуючого облаштування.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2024 року заяву ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 947/5515/24 задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ; зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 ) вчиняти дії з проведення будівельних, монтажних або підготовчих до них робіт навколо зовнішніх границь ближче за один до них метр, або усереднені металевого гаражу, який примикає до земельних ділянок домоволодінь АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 .

В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що надані позивачем докази на підтвердження, нібито, проведення самочинного будівництва не відповідають вимогам належності, достовірності та допустимості, з огляду на наступне:

- лист-відповідь Управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР від 27.10.2023 року № 01-10/145-3Г лише інформує про, нібито, звернення Управлінням ДАБК ОМР до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України щодо питання ініціювання позапланової перевірки за адресою: АДРЕСА_4 . Проте, в силу вимог ст.ст. 38 та 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» даний документ не є належним та допустимим доказом факту самочинного будівництва.

- заяви позивачів до органу державно-архітектурну будівельного контролю та правоохоронні органи, складні ними особисто за довільного та суб`єктивного тлумачення дійсних обставин, тому, не відповідають вимогам достовірності. Більше того, позивач особисто заявляє, що за наслідками розгляду заяв, правоохоронними органами не вжити до ОСОБА_1 жодних заходів реагування, що на думку відповідача свідчить про безпідставність та надуманість висунутих до нього позивачами звинувачень.

- копії фотографій, наданих позивачем не відповідають вимогам належності та достовірності, оскільки, з них не можливо встановити ті місце зйомки, ні дату та час проведення зйомки.

Однак, суд першої інстанції залишив поза увагою, що матеріали справи № 947/5515/24 не містять жодних доказів здійснення Управлінням ДАБК Одеської міської ради заходів державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради за адресою: м. Одеса, вул. Юхима Геллера, 19-В та виявлення факту самочинного будівництва.

З огляду на викладене, вважає, що Київським районним судом м. Одеси при розгляді заяви про забезпечення позову по даній справі та прийнятті оскаржуваної ухвали було порушено вимог ст.ст. 76-81, 263 ЦПК України, адже, позивачем у жодний із встановлених законодавством способів не доведено факт здійснення відповідачем самочинного будівництва та наявність підстав для застосуванні по відношенню до нього заборони щодо проведення будівельних, монтажних або підготовчих до них робіт навколо зовнішніх границь ближче за один до них метр, або усереднені металевого гаражу, який примикає до земельних ділянок домоволодінь АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 .

Тобто, на переконання відповідача, суд першої інстанції вжив заходи забезпечення позову за відсутності підстав, які б свідчили про утруднення чи неможливості виконання рішення суду, у разі задоволення позову. Крім того, суду першої інстанції, на час прийняття оскаржуваної ухвали, було достеменно відомо, що внаслідок протиправних дій, ОСОБА_3 , які в силу вищевикладених вимог законодавства, виходять за межі самозахисту, гараж під літ. «В», що є господарською будівлею житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_4 , та належить на праві власності ОСОБА_1 , - потребує відновлення. Разом з цим, суд першої інстанції проігнорував, що саме позивач допускає втручання у право власності відповідача чим порушує його право на мирне володіння своєю власністю, адже, останній не дочекавшись вирішення судом ініційованого ним спору, самовільно приступив до вчинення дій, заявлених ним у прохальній частині позову. Наведене на думку апелянта свідчить, що суд першої інстанції вжив заходи забезпечення позову, які не відповідають вимогам адекватності, розумності, обгрунтованості та порушують право ОСОБА_1 на мирне володіння майном, оскільки судом накладено заборону ОСОБА_1 вчиняти дії з проведення будівельних, монтажних або підготовчих до них робіт навколо зовнішніх границь ближче за один до них метр, або усереднені металевого гаражу, який примикає до земельних ділянок домоволодінь АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 .

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи на 26.11.2024 року о 14:00 год. сторони по справі не з`явились,причини неявки не повідомили, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не клопотали, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.

26.11.2024 року на адерсу суду надійшла заява від ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 про розгляд справи у їх відсутність.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, усвідомленість сторін по справі про розгляд справи та відсутності від них клопотань про відкладення судового засідання, колегія суддів не бачить перешкод для розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи часткову заяву ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову у справі №947/5515/24, шляхом заборони ОСОБА_1 вчиняти дії з проведення будівельних, монтажних або підготовчих до них робіт навколо зовнішніх границь ближче за один до них метр, або усереднені металевого гаражу, який примикає до земельних ділянок домоволодінь АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 12 лютого 2024 року до Київського районного суду м. Одеси надійшов позов від ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів Одеська міська рада про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, в якому позивачі, з урахуванням уточненних позовних вимог, просять суд:

- усунути перешкоди у здійсненні прав користування та розпорядження майном позивачів, а також задля розблокування користування позивачами майном Одеської міської ради у вигляді землі провулку територіальної громади загального користвування, зобов`язати володільця та користувача імовірно незаконного металевого гаражу власника домоволодіння і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 ОСОБА_1 , здійснити за власний рахунок демонтаж металевого гаражу, що імовірно самовичнно споруджений на землі територіальної громади загального користування і незаконно примикає до трьох земельних ділянок трьох домоволодінь за адресами: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28 березня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі.

18 квітня 2024 року до суду надійшла заява від ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову у справі №947/5515/24, шляхом заборони ОСОБА_1 , а також іншим пов`язаним з ним особам вчиняти дії з проведення будівельних, монтажних або підготовчих до них робіт навколо зовнішніх границь ближче за один до них метр, або усереднені металевого гаражу, який примикає до земельних ділянок домоволодінь АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , для реконструкції або ремонту цього металевого гаражу, або для будівництва на займаній ним земельній території чи на її частині нового якогось будівного об`єкту, а саме:

-заборонити дії зі спорудження ближче з один метр від зовнішніх стінок або усередині металевого гаражу будь-яких інших побудов, споруд, прибудов, сараїв, гаражів, туалетів, інших якихось об`єктів будівництва;

-заборонити дії з встановлення ближче з один метр від зовнішніх стінок або усередині металевого гаражу будь-яких монтажно-будівельних приладів, устаткування, обладнання, як-то: каркасів, опалубку, лісів, дробин, бетономішалок, тощо;

-заборонити дії з встановлення ближче з один метр від зовнішніх стінок або усередині металевого гаражу металоконструкцій, дерев`яних щитів, листів з жерсті, профілю, труб;

-заборонити дії з встановлення усередині металевого гаражу будь-якого огородження для відмежування якоїсь частини займаної гаражем дільниці або для відмежування зовнішньої території ближче з один метр від зовнішніх стінок металевого гаражу;

-заборонити дії із здійснення усередині металевого гаражу або на зовнішній території ближче з один метр від його зовнішніх стінок цегляної кладки стінок, з монтування дерев`яних або металевих конструкцій для їх подальшої обшивки в якості стінок будь-якими оздоблювальними матеріалами;

-заборонити дії із змінювання існуючого жерстяного покриття металевого даху гаражу;

-заборонити інші дії спрямуванням на зміну будівельними роботами існуючої конструкції металевого гаражу та його границь, а також на зміну його внутрішнього існуючого облаштування.

Заява обґрунтована тим, щодоведені доданими письмовими доказами, очевидною необхідність припинити самовільне незаконне будівництво гаражу в рамках вжиття судом заходів забезпечення позову до остаточного розв?язання спору судом поновлення моїх прав, так як в протилежному випадку існує реальна загроз неможливості поновлення судом моїх права, за захистом яких до нього і звернувся навіть при ситуації ухвалення якоюсь інстанцією судового рішення на мою користь, але без можливості його виконати у реальній дійсності: у випадку завершення будівництві внутрішнього цегляного «гаражу-матрьошки» демонтаж зовнішнього існуючого наразі металевого гаражу не вплине на поновлення моїх прав, які залишаться порушеними. Тобто, дії ОСОБА_1 , якщо вони негайно не будуть зупинені судом і не будуть вжиті відповідні заходи забезпечення, - істотно ускладнять або взагалі унеможливлят виконання остаточного рішення суду якоїсь інстанції у цій справі на поновленн порушеного права з користування мною та іншими землею провулку територіально громади загального користування, а існування вже цегляного «гаражу-матрьошки», випадку його закінчення у побудові, ніяк не усуне перешкод мені у користуванні розпорядженні моїм належним на праві власності майном.

24 квітня 2024 року судом постановлено оскаржувану ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову у справі №947/5515/24.

Колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Частиною 1, 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що "умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача".

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що "повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу".

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до кожного конкретного випадку. При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

У справі, що переглядається, предметом спору є усунення перешкоди у користуванні власністю земельною ділянкою позивачів, шляхом демонтажу металевого гаражу який споруджений на землі територіальної громади загального користування і примикає до трьох земельних ділянок трьох домоволодінь за адресами: АДРЕСА_6 .

Із заяви про забезпечення позову встановлено, що вона обгрунтована тим, що існує реальна загроз неможливості поновлення судом моїх права, за захистом яких до нього і звернувся навіть при ситуації ухвалення якоюсь інстанцією судового рішення на мою користь, але без можливості його виконати у реальній дійсності: у випадку завершення будівництві внутрішнього цегляного «гаражу-матрьошки» демонтаж зовнішнього існуючого наразі металевого гаражу не вплине на поновлення моїх прав, які залишаться порушеними. Тобто, дії ОСОБА_1 , якщо вони негайно не будуть зупинені судом і не будуть вжиті відповідні заходи забезпечення, - істотно ускладнять або взагалі унеможливлять виконання остаточного рішення суду якоїсь інстанції у цій справі на поновленн порушеного права з користування мною та іншими землею провулку територіально громади загального користування, а існування вже цегляного «гаражу-матрьошки», випадку його закінчення у побудові, ніяк не усуне перешкод мені у користуванні розпорядженні моїм належним на праві власності майном.

На підтвердження зазначеним обставинам, додано фотографії здійснення будівельних робіт щодо металевого гаражу станом на 11.04.2024 року, звернення до органів Національної поліції, а також до Управління державної архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради.

Таким чином, заява містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

У поданій заяві про забезпечення позову чітко вказано, яке конкретно майно підлягає забезпеченню, та зазначено усю необхідну інформацію про нього.

Спосіб забезпечення позову, обраний заявником є співмірним із позовними вимогами. Тому у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у забезпеченні позову.

Крім того апеляційний суд враховує, що у цій справі, яка зокрема стосується спірного металевого гаражу, який примикає до земельних ділянок домоволодінь АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , який є предметом спору, має на меті запобігти у здійсненні будівельних робі, що в подальшому може утруднити виконання цього рішення у випадку задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Враховуючи те, що між сторонами дійсно існує спір про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, про що свідчить факт звернення позивачів до суду з цим позовом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 вчиняти дії з проведення будівельних, монтажних або підготовчих до них робіт навколо зовнішніх границь ближче за один до них метр, або усереднені металевого гаражу, який примикає до земельних ділянок домоволодінь АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 .

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до заперечення обставин по суті спору, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування постановленої ухвали, оскільки такі обставини підлягали дослідженню судом першої інстанції під час розгляду справи по суті, яким була надана належна правова оцінка у рішенні суду і такі не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що застосування заходів забезпечення позову обмежує ОСОБА_1 як власника спірного майна, вільно користуватися і володіти своєю власністю, апеляційний суд зауважує, що застосований судом спосіб забезпечення позову, а саме: заборона вчиняти дії з проведення будівельних, монтажних або підготовчих до них робіт навколо зовнішніх границь ближче за один до них метр, або усереднені металевого гаражу, який примикає до земельних ділянок домоволодінь АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача нач час вирішенняч спору по суті. Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14 лютого 2022 року у справах № 644/3734/21, № 367/3628/21.

Перевіривши викладені заявником обставини, виходячи з положень статті 151 ЦПК України, апеляційний суд вважає їх достатніми для обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення, вид забезпечення позову станом на розгляд заяви позивача був співмірним з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Доказів які б спростували правильні висновки районного суду скаржником не надано.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Отже доводи апеляційної скарги відповідача не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання про забезпечення позову у справі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 23.12.2024 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова