Справа № 276/1753/24
Провадження по справі №2/276/606/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Бобра Д.О.,

при секретарі судового засідання Свиридок А.В.,

за участю:

представника відповідача Нагорного Д.В. (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором №481983-КС-002 про надання кредиту від 31.12.2023 року, що становить 173727,26 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 31.12.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» (далі також - ТОВ «Бізпозика») та ОСОБА_1 укладено Договір №481983-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Бізпозика» 31.12.2023 року направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір №481983-КС-002 про надання кредиту.

31.12.2023 року ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №481983-КС-002 про надання кредиту на умовах визначених офертою.

Зі своєї сторони ТОВ «Бізпозика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-7918, на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 31.12.2023 між ТОВ «Бізпозика» та ОСОБА_1 було укладено Договір №481983-КС-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «Бізпозика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 40000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності (надалі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила, а разом - Договір).

Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,15082147 процентів за кожен день користування кредитом.

Сторонами в п.3 Кредитного договору, погоджено графік платежів, які має здійснювати позичальник.

ТОВ «Бізпозика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 40000,00 грн., шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 (котрий позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті).

Боржник свої зобов`язання за кредитним договором №481983-КС-002 належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначено у розрахунку заборгованості за Договором №481983-КС-002 позичальника ОСОБА_1 , чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.

Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у боржника станом на 22.07.2024 утворилась заборгованість за договором №481983-КС-002 про надання кредиту, в розмірі 173727,26 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 40000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 127727,26 грн., суми прострочених платежів за комісією - 6000,00 грн.

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду від 01.08.2024 року відкрито провадження за даним позовом та призначено у справі підготовче судове засідання.

Представником відповідача - адвокатом Барановським І.І. подано 20.08.2024 року до суду відзив на позов, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. На підтвердження свої заперечень проти позову представник відповідача зазначив, що відповідач заперечує факт укладення договору позики, грошових коштів за таким договором не отримувала та будь-яких грошових коштів на користь позивача не сплачував.

У наданій стороною позивача відповіді на відзив, яка надійшла до суду 26.08.2024 року, представник позивача за довіреністю Виноградов Ю.Е. вважає відзив відповідача безпідставним та необґрунтованим. Представник позивача вказує, що укладання між сторонами кредитного договору підтверджено належними та допустимими доказами, сторонами договору узгоджено строки та умови кредитування, позивач надав відповідачу кредитні кошти на умовах укладеного договору, докази щодо визнання укладеного договору недійсним в матеріалах справи відсутні. Також представник позивача у відповіді на відзив зазначив, що заявлені до стягнення суми відсотків та комісії за кредитним договором є обґрунтованими та їх розмір відповідає укладеному кредитному договору.

Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 10.09.2024 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено судовий розгляд по суті.

Представник позивача у судові засідання не з`явився, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Бізнес Позика»; у клопотанні також зазначено, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в частині стягнення з відповідача тіла кредиту у розмірі 40 тис. грн та судового збору, у решті позовних вимог щодо стягнення процентів та комісії - просив відмовити. В обгрунтування своєї позиції зазначив, що Законом України «Про споживче кредитування» не передбачено стягнення комісії за прострочення платежів, послався на положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, зазначив, що якщо графік сплати кредиту не виконувався відповідачем, позивач мав право достроково у судовому порядку стягнути заборгованість, проте він до суду з позовом не звертався і продовжував нараховувати проценти. Крім того, представник відповідача зазначив, що Законом України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» встановлено, що на час дії воєнного стану та в тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування споживач не нестиме відповідальності перед кредитодавцем у разі прострочення виконання зобов`язань за споживчим кредитом. Крім того, у разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки, штрафу, пені та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання споживачем зобов`язань за таким договором. Окрім цього, Закон забороняє у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит збільшення процентної ставки за користування кредитом.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до договору №481983-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 31.12.2023 року ТОВ «Бізнес Позика» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали цей договір про надання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» (а.с.29-37).

Вказаний договір укладений через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця, що підтверджується візуальною формою послідовності дій щодо укладення електронного договору про надання кредиту та паперовими копіями з текстів пропозиції (оферти) укласти договір, прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) укласти договір та договору №481983-КС-002 про надання кредиту (споживчий кредит. Електронна форма) від 31.12.2023 року, а також паспорта споживчого кредиту, яким проінформовано позичальника про його умови, що підписані відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора (а.с.24-28, 38-46, 47-55).

Так, ТОВ «Бізнес Позика» 31.12.2023 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір №481983-КС-002 про надання кредиту (а.с. 38-46).

13.12.2023 року ОСОБА_1 прийнято (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №481983-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою (а.с. 47-55).

Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-7918, на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено (а.с. 60).

Позивачем долучено візуальну форму послідовності дій клієнта ОСОБА_1 щодо укладення електронного договору про надання кредиту №481983-КС-002 від 31.12.2023 року в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті www.my.tpozyka.com, згідно з якою ОСОБА_1 використовуючи номер телефона ідентифікувався в ІТС та здійснив вхід в особистий кабінет. Товариство перевірило статус клієнта. ОСОБА_1 надав всю необхідну інформацію для формування Товариством належної пропозиції, натомість Товариство надало клієнту в особистому кабінеті паспорт споживчого кредиту для ознайомлення та підписання. Клієнт ознайомився та підписав паспорт споживчого кредиту одноразовим ідентифікатором UA-4293. Кредитор сформував шаблон оферти, яку розмістив позичальнику в ІТС. Клієнт ознайомився з офертою та прийняв її умови, шляхом надсилання товариству акцепту та підписання договору одноразовим ідентифікатором UA-7918. Після укладення договору Товариство направило клієнту підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, а також відправило йому документи на електронну пошту. Підписаний договір та Правила кредитування відображено в особистому кабінеті клієнта (а.с.57-59).

Під час реєстрації та вході в Особистий кабінет позичальника при укладенні договору відповідачем було використано фінансовий номер телефону 380 (95) 1937402 та електронну пошту НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується візуальною формою послідовності дій щодо укладення електронного договору та даними договору.

Таким чином, кредитний договір був підписаний ОСОБА_1 31.12.2023 року шляхом введення одноразового ідентифікатора UA-7918 в особистому кабінеті на вебсайті в мережі за посиланням: https://my.tpozyka.com, відправленого відповідачу на його номер телефону НОМЕР_4 . Стороною позичальника вказано у договорі номер електронного платіжного засобу: № НОМЕР_2 .

Належність відповідачу зазанченого номеру телефону стороною відповідача не заперечується. Окрім того, пердставник відповідача у відзиві на позов зазначив вказаний телефонний номер НОМЕР_4 в якості номеру засобу зв`язку з відповідачем ОСОБА_1 (а.с.112).

Примірник укладеного Договору №481983-КС-002 про надання кредиту 31.12.2023 року надіслано позивачем на вказану в укладеному відповідачем договорі №481983-КС-002 адресу електонної пошти (а.с.148).

Згідно з умовами договору про надання кредиту кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 40000,00 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів (п. 2.1.): строк кредиту 24 тижні (п. 2.3.); стандартна процентна ставка - фіксована, в день 2,00000000%, знижена процентна ставка за кредитом в день 1,15082147%, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку договору, встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку (п. 2.4.); комісія за надання кредиту 6000 грн. (п. 2.5.); загальний розмір наданого кредиту - 40000,00 грн (п. 2.6.); термін дії договору - до 16.06.2024 (п. 2.7.); орієнтована загальна вартість кредиту - 104040,00 грн (п. 2.8.); орієнтовна реальна річна процентна ставка - 9188,53% процентів (п. 2.9.); дата повернення кредиту - 16.06.2024 (п. 2.11.).

Згідно п.3.1 Договору Кредитодавець зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з дня укладення Договору надати Позичальнику Кредит в сумі вказаній в п. 2.1. Договору, шляхом безготівкового переказу коштів (однією або декількома транзакціями) на поточний (картковий) рахунок Позичальника, який відповідає банківській платіжній картці, що наведена в розділі 8 Договору.

Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується за ставкою вказаною у пункті 2.4. договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів (п. 3.2.).

У договорі відображено графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов кредитного договору (п. 3.2.3.). Зокрема, графіком платежів у період з 14.01.2024 по 16.06.2024 передбачено сплату основної суми кредиту - 40000 грн, процентів за користування кредитом у розмірі 58040 грн та комісії за надання кредиту в смуі 6000 грн.

Згідно з пункту 3.2.1. договору у разі, якщо погашення кредиту здійснюється згідно з погодженим сторонами графіком платежів, що наведений в пункті 3.2.3. та додатку №1 до договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в пункті 2.4. договору.

Відповідно до умов пункту 3.2.2. договору сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком платежів, що наведений в пункті 3.2.3. та додатку №1 до договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), внаслідок чого виникає прострочка за кредитом, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в пункті 2.4. договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в пункті 3.2.3. та додатку №1 до договору, та до закінчення терміну дії договору.

ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 40000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , що підтверджується інформаційними довідками від 27.07.2024 року.

Відповідно до зазначених інформаційних довідок, виданих 27.07.2024 року ТОВ ФК «Елаєнс», 31.12.2023 року перераховано двома платежами кошти в сумі 25 000,00 грн. та 15000,00 грн., а всього 40000 грн, ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_5 , згідно кредитного договору №481983-КС-002 від 31.12.2023 року на платіжну карту № НОМЕР_2 , банк картки отримувача - Приват Банк (а.с.21-22).

Зазначені обставини також підтверджується наданою АТ «Приват Банк» інформацією від 15.10.2024 року, з якої встановлено, що картка № НОМЕР_6 емітована на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , а також відповідною випискою руху коштів із карткового рахунку за період з 31.12.2023 року по 16.06.2024 року року (а.с.174-188).

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором №481983-КС-002 від 31.12.2023 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 22.07.2024 року становить 173727,26 грн., з яких: 40000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 127727,26 грн. - заборгованість по відсотках, 6000,00 - заборгованість по комісії. (а.с.17-20).

Відповідно до вимог пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами частини 1 статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами частин 1, 3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначено Законом України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року (надалі - Закон № 675-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2015 року.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII електронна комерція - це відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно частин 2, 4 статті 8 Закону № 675-VIII покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення.

Фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно частини 6 статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що законом передбачено три різні способи акцепту пропозиції на укладення електронного договору.

Відповідно до частини 8 статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII).

Згідно статті 12 Закону № 675-VIII якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону України «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа.

Статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено ЦК України.

Відповідно до положень статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення позики за електронним договором є обов`язковим.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з досліджених матеріалів справи судом встановлено, що між відповідачем та позивачем було укладено Договір про надання кредиту №481983-КС-002 від 31.12.2023, між сторонами вказаного договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений ними в електронній формі з використанням електронних підписів.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, перерахувавши відповідачу кредитні кошти, про що свідчать наявні в матеріалах справи та досліджені в ході розгляду справи докази.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором про надання кредиту №481983-КС-002 від 31.12.2023, слідує, що відповідачу був наданий обумовлений розмір кредиту, йому нараховувались відсотки на заборгованість. Відповідачем платежі за кредитом не сплачувалися. Станом на 22.07.2024 року у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 173727,26 грн., з яких: 40000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 127727,26 грн. - заборгованість по відсотках, 6000,00 - заборгованість по комісії.

Враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 40000,00 грн за простроченими платежами по тілу кредиту.

Що стосується вимог позивача про стягнення відсотків у сумі 127727,26 грн, суд зазначає наступне.

ТОВ «Бізнес Позика», заявляючи позов про стягнення кредитної заборгованості, просило у тому числі, крім заборгованості за неповернутим кредитом, стягнути складову його повної вартості, зокрема й заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом.

Судом встановлено, що позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач, всупереч викладеним у кредитному договорі умовам, в установлені терміни не повернув належні до сплати грошові суми за користування кредитом.

Відповідно до умов укладеного договору №481983-КС-002 від 31.12.2023 сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком платежів, внаслідок чого виникає прострочка за кредитом більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою (в день 1,15082147%) втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою (в день 2,00000000%). При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, та до закінчення терміну дії договору.

Разом з тим, пунктом 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" (набрав чинності 24.12.2023), у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Оскільки при укладені між сторонами 31.12.2023 кредитного договору №481983-КС-002, кредитодавцем та позичальником погоджено процентну ставку у розмірі 1,15082147%, яка є фіксованою та незмінюваною, що включена до загальної вартості кредиту у сумі 104040,00 грн (п. 2.8. договору), а тому з урахуванням вимог п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» вказана процентна ставка не підлягає збільшенню, та з відповідача підлягає стягненню заборгованість за простроченим процентами у розмірі 58040 грн, що також відповідає узгодженому сторонами графіку платежів (п. 3.2.3 договору). У задоволенні решти вимог позивача про стягнення прострочених процентів у сумі 69687,26 грн (127727,26 - 58040) суд відмовляє у зв`язку з безпідставністю.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про неправомірне нарахування відсотків позичальнику, з тих підстав що кредитор мав право звернутися до суду про стягнення заборгованості достроково, оскільки це є правом, а не обов`язком кредитора, а нарахування відсотків позивачем проведено у межах строку дії кредитного договору №481983-КС-002 від 31.12.2023, тобто до 16.06.2024.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії у сумі 6000,00 грн суд виходить з наступного.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію як за надання так і за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) вказано, зокрема, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування.

Верховний Суд, розглядаючи вимогу позичальника про визнання недійсним умову кредитного договору про сплату комісії за надання кредиту, у своїй постанові від 20.09.2024 у справі № 331/2974/23 зазначив: «що з огляду на вказані положення законодавства України, чинного на час укладення договору кредиту між сторонами, вважає законним право кредитора (відповідача) встановлювати, зокрема, комісію за розрахунково-касове обслуговування (здійснення операції по видачі кредиту, як передбачено пунктом 1.5.2 договору), що включаються до загальних витрат за споживчим кредитом.

Суди попередніх інстанцій, вважаючи, що пункт 1.5.2 укладеного між сторонами договору є нікчемним, належним чином не мотивували свій висновок, не зазначили, якою нормою закону передбачена недійсність умови договору щодо встановлення комісії за здійснення операції по видачі кредиту, не звернули уваги на те, що наведена у паспорті споживчого кредитування комісія за здійснення операції по видачі кредиту відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема пункту 1.5.2 договору кредиту та згідно із Законом України «Про споживче кредитування» відноситься до платежів, передбачених договором про споживчий кредит.

Таким чином висновок судів про нікчемність пункту 1.5.2 кредитного договору є помилковим.

При цьому суди помилково врахували висновки Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15, оскільки у цій справі кредитний договір було укладено 27 травня 2008 року, тобто до набрання чинності 10 червня 2017 року Закону України «Про споживче кредитування», яким передбачено право банку встановлювати в кредитному договорі, зокрема комісію за розрахунково-касове обслуговування. Разом з тим у справі, що переглядається, договір укладено після набрання чинності вказаним Законом, отже його положення регулюють спірні правовідносини.

Перевіряючи правомірність зазначеної умови на предмет добросовісності, справедливості та наявності дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача колегія суддів виходить з такого.

Кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит на вимогу споживача надає йому пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, зокрема шляхом роз`яснення інформації, що надається відповідно до частин другої та третьої цієї статті, істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для споживача, зокрема у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Надання таких пояснень, роз`яснень, інформації в належному та зрозумілому вигляді та ознайомлення з передбаченою цією частиною інформацією підтверджуються у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина десята статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).

Споживач, який внаслідок ненадання йому визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації уклав договір на менш сприятливих для себе умовах, ніж ті, що передбачені у цій інформації, має право вимагати приведення укладеного договору у відповідність із зазначеною інформацією шляхом направлення кредитодавцю відповідного письмового повідомлення. Кредитодавець зобов`язаний привести договір у відповідність з умовами, зазначеними у наданій інформації, протягом 14 днів з дати отримання такого повідомлення (частина дванадцята статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).

На момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не звертався до банку із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодилась із всіма умовами такого договору, в тому числі з тими, що оспорює.

В оспорюваних пункті кредитного договору чітко зафіксовано сплату позивачем одноразової комісії за ставкою 2,50% від суми кредиту.

За статтями 6, 626, 627, 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи положення чинного на 30 листопада 2018 року (день укладення договору) законодавства України про принцип свободи договору, позивач мав можливість не вступати у кредитні відносини із банком, якщо дійсно вважав встановлення комісії за розрахунково-касове обслуговування за ставкою 2,50% від суми кредиту несправедливою умовою, натомість позичальник погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором.

Верховний Суд, перевіривши оспорювану умову кредитного договору щодо комісії за здійснення операції по видачі кредиту, її розмір та розмір процентів за користування кредитом, які є складовими плати за користування кредитом, а також суму кредиту, не вбачає дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача та не вважає спірну умову несправедливою.

Верховний Суд враховує, що у спірних правовідносинах слід брати до уваги сукупну вартість плати за користування кредитом (яка складається, зокрема, з процентів та комісії), а не лише її складові, та враховувати суму кредиту. Таким чином, із змісту оспорюваної позичальником умови кредитного договору не вбачається її невідповідність вимогам законодавства, зокрема, несправедливість та дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін. Отже, підстави для визнання недійсною оспорювану умов договору кредиту відсутні.»

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року в справі № 201/10403/19.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 31.12.2023 ознайомився з паспортом споживчого кредиту, в якому передбачено сплату комісії за надання кредиту у розмірі 6000 грн, вказана комісія чітко визначена умовами кредитного договору (п. 2.5. договору), включена до загальних витрат за споживчим кредитом, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (п.3.2.3 договору), її нарахування відповідає приписам ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а розмір та ставка були узгоджені сторонами при укладенні договору.

При цьому суд враховує, що сплата комісії (6000 грн) є одноразовою, а не щомісячною, є співмірною із сумою кредиту (40000 грн) та розміром відсотків (58040 грн), а тому не вбачає дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача та не вважає спірну умову несправедливою.

ОСОБА_1 ознайомившись з умовами паспорта споживчого кредитування та кредитного договору, мав реальну можливість відмовитися від укладення останнього та на момент його підписання додаткових вимог щодо спірних умов договору не заявляв.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium - принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Зазначене у сукупності свідчить про безпідставність доводів сторони відповідача щодо неправомірності нарахування комісії у розмірі 6000 грн, а тому позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд приходить до висновку про доведеність позивачем як факту укладання договору, так і отримання позичальником грошових коштів на погоджених ним умовах фінансового кредиту та невиконання останнім належними чином свого обов`язку зі своєчасного повернення кредитних коштів.

Суд відхиляє доводи представника відповідача, зазначені у письмовому відзиві на позов, щодо того, що відповідач не укладав кредитний договір та грошових коштів за таким договором не отримував, оскільки позивач надав належні докази, які підтверджують укладення між відповідачем та позивачем Договору про надання кредиту №481983-КС-002 від 31.12.2023, а також право вимоги позивача за кредитним договором та наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності Договору про надання кредиту №481983-КС-002 від 31.12.2023. Зазначений договір недійсним не визнано.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи сторін, наведені ними у справі, не спростовують встановлені судом та наведені вище обставини щодо наявності у відповідача заборгованості за кредитними договорами.

Таким чином, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог позивача і на підставі наданих суду доказів вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 104040 грн., з яких: 40000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 58040 грн. - заборгованість по відсотках, 6000 грн. - заборгованість по комісії.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,4 грн., ціна позову 173727,26 грн., позов задоволено на суму 104040 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1453, 44 грн. судового збору - пропорційно розміру задоволених позовних вимог (2422,4х104040/173727,26).

Керуючись статтями 512, 514, 526, 1054 ЦК України, статтями ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 247, 263-265, 274-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» () заборгованість за договором №481983-КС-002 про надання кредиту від 31.12.2023 року в розмірі 104040 грн (сто чотири тисячі сорок гривень).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» витрати зі сплати судового збору в розмірі 1453, 44 (одна тисяча чотириста пятдесят три) гривні 44 копійок.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», адреса: м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок, 26, офіс 411, .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Повний текст рішення складено 26.12.2024.

Суддя Д.О.Бобер