Номер провадження: 22-ц/813/6938/24
Справа № 947/2836/24
Головуючий у першій інстанції Васильків О.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М.,Сегеди С.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 липня 2024 року у складі судді Васильків О.В.,

встановив:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 51838,20 грн, моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн, кошти за проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження в розмірі 4550,00 грн та судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_2 22.08.2023, перебуваючи в приміщенні паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 , здійснила пошкодження транспортного засобу - лакофарбового покриття вздовж авто. За результатами експертного дослідження повна вартість відновлювального ремонту становить 51838,20 грн. Позивачем неодноразово здійснювалися спроби врегулювання даної ситуації з відповідачем ОСОБА_2 , яка під час розмови свою вину визнає, проте компенсувати завдані збитки в розмірі, що встановлюється експертизою, відповідачка відмовилася.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за матеріальну та моральну шкоду задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 51838,20 грн. В іншій частині вимог ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 липня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду першої інстанції про завдання нею ушкоджень (подряпин, тощо) автомобілю ОСОБА_1 базуються лише на поверхневому дослідженні судом наявних в матеріалах справи доказах. Так, зокрема зазначає, що з відеозапису вбачається, що вона тільки обливає скло транспортного засобу TOYOTA C-HR, 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 «зеленкою», а потім сідає до свого автомобіля та виїжджає з паркінгу, при цьому будь-яких ушкоджень вказаному автомобілю не наносила, що також підтверджується фотокартками, які були додані до позовної заяви.

Вказує, що по телефону повідомила працівнику поліції лише те, що вона облила транспортний засіб ОСОБА_1 «зеленкою», однак хто та за яких обставин пошкодив лакофарбове покриття їй не відомо. Наявний в матеріалах справи рапорт старшого лейтенанта поліції ВП №5 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області Жеребцова Максима не містить переліку дій та заходів, які були застосовані працівниками поліції в ході перевірки. Вказаний рапорт не містить посилання на жодний доказ, який дає хоча б підстави вважати, що транспортний засіб ОСОБА_1 пошкодила саме ОСОБА_2 та викладені в ньому обставини фактично дублюють заяву ОСОБА_1 від 28.08.2023.

Крім того, наданий позивачем висновок експерта №41-23В на підтвердження розміру матеріальних збитків є недопустимим доказом, оскільки складений з порушенням п. 4.12 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом МЮУ від 08.10.1998 №53/5 та ст. 106 ЦПК України. Так, в порушення наведених вимог, у висновку експерта №41-23В від 11.09.2023 не зазначено, що висновок підготовлений для подання до суду, проте суд першої інстанції проігнорував зазначені положення та безпідставно взяв його до уваги.

Також зазначає, що до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП вона не притягувалась, для подання пояснень слідчими не викликалась. Позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються лише на її особистих припущеннях та жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вини ОСОБА_2 у пошкодженні транспортного засобу TOYOTA C-HR, 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 позивачем надано не було.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди на її користь з ОСОБА_2 підтверджуються належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України. Натомість ОСОБА_2 заперечуючи проти задоволення вказаних позовних вимог, не надала доказів на їх спростування та жодним чином не пояснила поведінку, яка зафіксована на відеозаписи з камер охорони паркінгу.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу TOYOTA C-HR, 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_2 від 30.05.2022.

28.08.2023 о 14:23 до чергової частини відділу поліції №5 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області звернулась позивач ОСОБА_3 з заявою про те, що 23.08.2023 о 08.45 за місцем паркування, а саме у паркінгу будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , позивач виявила, що належний їй транспортний засіб - автомобіль марки TOYOTA, модель C-HR, державний номер НОМЕР_1 , був пошкоджений, а саме його лакофарбове покриття мало численні пошкодження. Крім того, заднє скло було облите рідиною з різким запахом зеленого кольору (попередньо, брильянтовий зелений розчин ("зеленка"). З записів камер відеоспостереження вбачається, що вказані пошкодження транспортного засобу були нанесені 22.08.2023 близько 18.48 ОСОБА_2 .

На вказану заяву начальником відділу було надано лист, згідно з яким за результатами заяви в порядку виконання Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР, проведена робота в межах компетенції НПУ, винесено відповідний висновок. В ході проведення перевірки, в даній ситуації вбачається цивільно-правові відносини, які вирішуються в судовому порядку, та врегулювання яких не відноситься до компетенції органів Національної поліції. Слідчим відділом відділу поліції №5 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ознак кримінального правопорушення не виявлено.

Відповідно до рапорту ДОП СП ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ст. лейтенанта поліції Жеребцова М.Ю., 28.08.2023 до ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшло звернення від гр. ОСОБА_1 про те, що 22.08.2023 року гр. ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 здійснила пошкодження автотранспорту марки TOYOTA C-HR, державний номер НОМЕР_1 . Перевіркою встановлено, що звернення від гр. ОСОБА_1 , було зареєстровано до Журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 12158 від 28.08.2023 року та доручено на розгляд сектору превенції ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області. В ході проведення перевірки, згідно з відеозаписами, наданими ОСОБА_1 , було встановлено, що ОСОБА_2 , 23.08.2023 перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 в приміщенні паркінгу з хуліганських мотивів здійснила пошкодження належного ОСОБА_1 автотранспорту марки TOYOTA C-HR, а саме: пошкодження лакофарбового покриття вздовж авто. Також в ході відпрацювання проводились заходи щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_2 , однак інформації щодо її теперішнього місцезнаходження не надходили. Згідно з бази ІПНП "Цунамі" встановити місце мешкання останньої не надалось можливим. Під час бесіди за номером телефону НОМЕР_3 з ОСОБА_2 , остання факт пошкодження не заперечувала, однак будь-якої інформації стосовно теперішнього місця перебування, та пояснень проти себе надавати відмовилась, на неодноразові виклики з метою встановлення всіх обставин для притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП ОСОБА_2 , ігнорувала. Вказані матеріали були розглянуті в межах Закону України "Про звернення громадян".

Згідно висновку експерта №41-23В експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу марки TOYOTA C-HR, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеного 11.09.2023 року судовим експертом Вєлковим В.М. на підставі заяви ОСОБА_1 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки TOYOTA C-HR, державний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок події, яка відбулася 22.08.2023, визначається рівною 51838,20 грн.

З досліджених відеозаписів з камер спостереження паркінгу вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з невідомим предметом підходила до автомобіля ОСОБА_1 , біля якого перебувала протягом певного часу та наприкінці якого вилила рідину, ідентифіковану як «зеленку» на скло автомобіля ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі про відшкодування шкоди на потерпілого покладається обов`язок доведення факту заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. У свою чергу, останній має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

Оцінивши у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України надані учасникам справи докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визначив характер спірних правовідносин, протиправність поведінки ОСОБА_2 та її вину у здійсненні пошкодження належного ОСОБА_1 автотранспорту марки TOYOTA C-HR, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою ОСОБА_2 та її результатом - шкодою та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 51838, 20 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що з відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 тільки обливає скло транспортного засобу TOYOTA C-HR, 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 «зеленкою», при цьому будь-яких ушкоджень вказаному автомобілю не наносила є необґрунтованими, оскільки з дослідженого відеозапису вбачається, що остання перебувала з невідомим предметом біля автомобіля позивача протягом достанього часу.

При цьому, відповідачка зазначаючи про те, що не наносила ушкоджень автомобілю, жодним чином не пояснила своїх дій під час тривалого перебування біля авто позивача. Належних та допустимих доказів, на спростування своєї вини у заподіянні ушкоджень автомобілю потерпілої також не надала.

Інших осіб, які б у встановлений час здійснювали наближення до автомобіля позивачки не встановлено.

Доводи про те, що наявний в матеріалах справи рапорт старшого лейтенанта поліції ВП №5 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області Жеребцова Максима не може слугувати достатнім доказом на підтвердження вини відповідачки у заподіянні шкоди до уваги не приймаються, оскільки в рапорті зазначено, що в ході перевірки саме за допомогою відеозаписів було встановлено, що ОСОБА_2 23.08.2023, перебуваючи за адресою м. Одеса, вул. Генуезька, 36 в приміщенні паркінгу, з хуліганських мотивів здійснила пошкодження належного ОСОБА_1 автотранспорту марки TOYOTA C-HR, а саме: пошкодження лакофарбового покриття вздовж авто. Разом з тим, зазначений рапорт працівника поліції є не єдиним доказом на підтвердження обставин нанесення відповідачкою пошкоджень автомобілю, зазначений доказ оцінений судом разом з іншими по справі доказами, які, доповнюючи один одного, підтверджують фактичні обставини справи.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що наданий позивачем висновок експерта №41-23В на підтвердження розміру матеріальних збитків є недопустимим доказом, з посиланням на те, що він складений з порушенням п. 4.12 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом МЮУ від 08.10.1998 №53/5 та ч. 5 ст. 106 ЦПК України так як, не вказано, що висновок підготовлений для подання до суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась з позовом до відповідача 19 січня 2024 року, висновок експерта №41-23В експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу марки TOYOTA C-HR, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складений 11.09.2023 на підставі заяви ОСОБА_1 з проханням провести транспортно-товарознавчого дослідження за фактом події, що унеможливило вказання експертом, що такий висновок підготовлений для подання до суду, оскільки така вказівка можлива виключно в разі проведення експертизи на замовлення учасника справи.

Таким чином, ОСОБА_1 , звернувшись до експерта Вєлкова В.М. для проведення експертного дослідження з визначення вартості матеріального збитку, не набула статусу учасника справи, оскільки на той час нею не було заявлено позов до ОСОБА_2 . Зазначене, в свою чергу, не створювало обов`язок для судового експерта, при проведенні експертного дослідження та складання його висновку №41-23В, вказання, що він підготовлений для подання до суду.

Окрім того, відповідач не був позбавлений права під час розгляду справи заявити клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи або надати альтернативний висновок, який міг би спростувати висновки наданого експертного дослідження.

Твердження ОСОБА_2 про те, що до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП вона не притягувалась не впливають на можливість притягнення її до цивільної відповідальності за заподіяння майнової шкоди.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: