ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

Секретар:Кириченко В.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Невольніченко Олексія Олександровича на ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 18 квітня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Салтівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення батьківства , стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 18 квітня 2023 року закрито провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Невольніченко О.О. до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ободовська Н.С. про стягнення аліментів.

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Невольніченко О.О. до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ободовська Н.С. про встановлення батьківства залишено без розгляду.

Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу , яка мотивована тим , що судом не повно встановлено обставини та неналежно досліджено матеріали справи. Своїми діями суд першої інстанції фактично позбавив ОСОБА_1 доступу до правосуддя.

У зв`язку із вказаним , скаржник просить скасувати ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 18 квітня 2023 року , та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції .

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду, виходячи з слідуючого.

Ухвалюючи судове рішення в частині закриття провадження у справі, суд першої інстанції, керувався положеннями ст.255ЦПК України та виходив із того, що набрало законної сили рішення суду, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Однак колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 21 вересня 2015 року заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова позовні вимоги задоволено частково. Встановлено, що батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народжена ОСОБА_1 , є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин рф. Внесено зміни до актового запису №1222 від 20.10.2011 про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у графу «відомості про батька», зазначити батьком ОСОБА_2 , видати нове свідоцтво про народження дитини. В іншій частині вимог позову відмовлено .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2016 року заяву представника ОСОБА_1 про роз`яснення рішення суду задоволено. Роз`яснено, що в другому абзаці громадянство відповідача ОСОБА_2 громадянин рф. Викладено третій абзац резолютивної частини рішення в такій редакції «Внести зміни до актового запису №1222 від 20.10.2011 складеного Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 20.10.2011 про народження дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у графу «відомості про батька», зазначивши батьком ОСОБА_2 , видати нове свідоцтво про народження дитини, прізвище дитини залишити без зміни як « ОСОБА_4 ».

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 липня 2017 року у справі №643/15414/16-ц позов ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 було задоволено частково. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Зазначена позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №640/7778/18.

Зважаючи на те, що позов ОСОБА_1 у справі, яка переглядається подано у вересні 2012 року, стверджувати про те, що вимоги позивача про стягнення аліментів розглянуті у справі №643/15414/16-ц і наявне рішення суду, яке набрало законної сили, підстав немає, оскільки з ЄДРСР судом встановлено , що ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 05 листопада 2019 року заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 08 червня 2017 року у справі №643/15414/16-ц скасоване . Ухвалено проводити розгляд справи в порядку загального провадження. Справу призначено до розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень», суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до ЄДРСР.

Згідно з ч. 1 т. 4 вказаного Закону, судові рішення, внесені до ЄДРСР, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

На зазначене вище, суд першої інстанції уваги не звернув та помилково дійшов висновку про закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, ухвала суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Крім того , судом першої інстанції залишено без розгляду позов ОСОБА_1 в частині вимог про встановлення батьківства .

Погодитись із ухвалою суду першої інстанції у вказаній частині також неможливо, оскільки її постановлено з порушенням норм процесуального права.

За змістом ст. 2, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст. 12 ч. 5, ст.ст. 43, 49, ст. 185 ч. 1 ЦПК України, суд (суддя) зобов`язаний забезпечити учасникам процесу, можливість здійснення процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків; дії, вимоги і процесуальні рішення суду (судді) повинні бути ясними і зрозумілими для учасника процесу, суд (суддя) повинен діяти у зрозумілий для сторін спосіб, передбачений процесуальним законом, зокрема, повинен чітко вказати на конкретні недоліки заяви, належно обґрунтувати їх у контексті наявності реальних перешкод для руху заяви, що саме і уможливлює виправлення недоліків; позивач повинен мати можливість належно виконати конкретні та обґрунтовані вимоги суду (судді).

Беручи до уваги ті недоліки заяви позивачки, що їх суд першої інстанції вважав невиправленими, апеляційний суд констатує, що залишаючи в порядку ст. 257 ч. 1 п. 8 ЦПК України без розгляду заяву як подану без додержання вимог пункту 8 частини 3 статті 175 ЦПК України, суд вказав про незрозумілість вимог позовної заяви.

Проте , апеляційний суд вважає , що справа містить достатньо інформації та документів щодо відповідних обставин, які встановлені також і рішенням суду, ухваленим Московським районним судом і повністю доступним для Октябрського районного суду в його провадженні та в Єдиному державному реєстрі судових рішень, наявність чітких вимог щодо внесення змін до актового запису №1222 від 20.10.2011 р. вбачається із заяви про роз`яснення рішення (т.1 а.с.163-168) , та в подальшому винесеної ухвали Московського районного суду від 09 листопада 2016 року про роз`яснення судового рішення.

Поза тим, ніщо наразі не вказує на те, що незрозумілий виклад позовних вимог якимось чином перешкоджає розгляду справи про встановлення батьківства та стягнення аліментів, а в разі ж необхідності уточнення цих вимог немає жодних перешкод для цього в процесі розгляду справи.

Отже, суд першої інстанції не мав належних і достатніх підстав як визнавати вказані вище обставини такими недоліками заяви, що перешкоджають її руху, так і залишати на підставі таких обставин заяву без розгляду. Наведене є достатньою підставою для скасування ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд констатує, що дії суду першої інстанції, що мали наслідком залишення заяви без розгляду, за конкретних обставин руху справи фактично створили необґрунтовану та невиправдану перешкоду в доступі позивачки, яка діяла передусім в інтересах дитини, до правосуддя. Дії суду були надмірно формальними і при цьому - необґрунтованими та суперечливими, такими, що потягли залишення заяви без розгляду з надуманих підстав.

Відтак, суд першої інстанції не мав передбачених цивільним процесуальним законом підстав для залишення заяви без розгляду та порушив норми процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали і на підставі ст. 379 ч. 1 п. 4 ЦПК України тягне задоволення апеляції, скасування ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 6, ст. 379 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Невольніченко Олексія Олександровича задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 18 квітня 2023 року скасувати .

Цивільну справу № 2027/14453/12-ц направити для продовження розгляду до суду першої інстанції .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М.Триголов

Судді: А.І.Дорош

О.А.Лобов