ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/450/24 Номер провадження 22-ц/814/2783/24Головуючий у 1-й інстанції Третяк О.Г. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Карпушина Г. Л., Чумак О. В.,

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 травня 2024 року у складі судді Третяк О. Г.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Ромодан Миргородського району Полтавської області помер її батько - ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина на земельну ділянку загальною площею 2,90 га, розташовану на території Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області, колишнього КСП «Переможець» за № 386 по проекту розташування земельних часток (паїв) реформованого КСП «Переможець» (якій як не витребуваній земельній ділянці надано кадастровий номер :00:002:0052) вартістю 92 051,52 грн.

Вказувала, що після смерті батька вона фактично прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння належними йому особистими речами, які знаходились в будинку його батьків, де він проживав (меблі, велосипед та ін.) та іншими особистими речами домашнього вжитку, його особистим господарчим інструментом тощо.

Постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу від 25.12.2023 їй було відмовлено в оформленні спадщини через відсутність правовстановлюючих документів на право власності на спадкове майно та пропуск строку для прийняття спадщини.

Інших спадкоємців крім неї ні за законом, ні за заповітом немає.

Посилаючись на викладене, просила суд встановити факт прийняття нею, ОСОБА_1 спадщини шляхом фактичного вступу в управління то володіння спадковим майном після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати за нею, ОСОБА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Переможець» за № 386 по проекту розташування земельних часток (паїв) реформованого КСП «Переможець».

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 травня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що по справі не надано належних, достатніх та достовірних доказів того, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті батька шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, а також не надано доказів належності ОСОБА_2 права на вказану земельну частку (пай) колишнього КСП «Переможець».

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що в порушення вимог статті 265 ЦПК України суд першої інстанції не вмотивував чому не прийняв покази свідків, які підтвердили факт користування нею майном померлого батька.

Вказує, що судом зроблено помилковий висновок щодо відсутності доказів набуттям її померлим батьком за життя права на земельну частку (пай), оскільки вказаний факт підтверджений листом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області.

Зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд посилається на норми книги шостої спадкового права діючого ЦК України, в той час, як повинен був керуватися законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Ромодан Миргородського району Полтавської області помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим повторно виконавчим комітетом Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області 10.10.2023 на підставі актового запису № 59 від 06.06.1997.

Позивач ОСОБА_3 є дочкою померлого ОСОБА_2 , що вбачається з наданих суду документів, а саме: копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 06.06.1975 та копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 05.02.2019.

Згідно довідки виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області від 21.12.2023 № 847 за життя ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований у будинку, який належав його батькам, за адресою: АДРЕСА_1 з 23.03.1982 по день смерті.

Як вбачається з довідки Архівного відділу Миргородської районної військової адміністрації Полтавської області від 17.04.2024 № 07-05/48, з 14.08.1984 ОСОБА_2 був прийнятий у члени колгоспу «Переможець» (сел. Ромодан) та за даними протоколів загальних зборів уповноважених колгоспу «Переможець» за 1984-1997 роки з членів колгоспу не виключався.

У відповіді відділу № 2 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 28.11.2023 № 1368/310-23 зазначено, що в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Переможець» на ім`я ОСОБА_4 відсутні записи щодо реєстрації сертифікату на земельну частку (пай).

Додатково вказано, що в проекті розташування земельних часток (паїв) реформованого КСП «Переможець» та складання державних актів на право власності на землю ОСОБА_4 внесений до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай) на території Ромоданівської селищної ради (№ ділянки по проекту 386) та відповідно до списку власників, які отримали земельні ділянки в натурі (на місцевості) взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай), який також міститься у вищезазначеному проекті, внесені відомості щодо ОСОБА_4 , а саме: вказано номер ділянки - 386 та площа паю - 2,90 га.

Також повідомлено, що ОСОБА_4 занесений до списку власників, які отримали земельні ділянки в натурі (на місцевості) взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай), проте згідно Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю відомості щодо реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_4 на території Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області станом 01.01.2013 відсутні.

Відповідно до ЦК Української РСР (у редакції 1963 року), що діяв на час відкриття спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , до спадкоємців за законом першої черги належать, у тому числі, діти померлого (частина перша статті 529 ЦК 1963 року), а для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв без умов та без застережень (частина перша статті 548 ЦК 1963 року).

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (частина друга статті 548 ЦК 1963 року).

За змістом частин першої, другої статті 549 ЦК 1963 року спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, яким є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, що становлять допустимість доказів.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням змісту статті 76 ЦПК України прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном може підтверджуватися будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Ураховуючи наведене, прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном або подали державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини.

Подібні правові висновки сформульовано Верховним Судом у постановах від 11 вересня 2020 року у справі № 348/618/15-ц (провадження № 61-9592св19), від 30 січня 2023 року у справі № 463/9696/20 (провадження № 61-7014св22), від 03 липня 2024 року у справі № 587/1547/21 (провадження № 61-4352св24).

У справі, що переглядається апеляційним судом, встановлено, що позивач ОСОБА_1 у строк, встановлений законом, заяву про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріальної контори не подавала, на час відкриття спадщини із спадкодавцем не проживала, а надані по справі докази не підтверджують того, що протягом шести місяців після смерті батька вона вступила в управління або володіння спадковим майном.

Оскільки предметом доказування у справі є обсяг спадкового майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та дії позивача щодо володіння або управління таким майном/його частиною, які мають бути вчинені протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідчення, на які посилається в апеляційній скарзі позивач не можна визнати належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами на підтвердження факту прийняття ОСОБА_1 спадщини померлого батька. Допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такі обставини не підтвердили, а наявні у матеріалах справи письмові докази не містять інформацію стосовно належності померлому ОСОБА_2 рухомого або нерухомого майна і що позивач фактично вступила в управління спадковим майном саме протягом шести місяців з дня відкриття спадщини в силу положень статті 549 ЦК 1963 року.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, у тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, а також на права на земельну частку (пай) є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.

Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закріплено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

У частині другій статті 23 ЗК України визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян.

До державного акта додається список цих громадян.

Відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», який набрав чинності 08.07.2003, право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Згідно з частинами першою, другою статті 2 указаного Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Згідно з пунктом 2 цього Указу право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: 1) перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; 2) отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; 3) включення особи до списку, доданого до цього акта.

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству.

Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах: від 26 червня 2018 року у справі № 599/1833/15-ц (провадження № 61-4320св18), від 03 лютого 2021 року у справі № 635/2831/17 (провадження № 61-19827св19), від 05 березня 2021 року у справі № 717/641/18 (провадження № 61-1332св19), від 05 грудня 2022 року у справі № 278/1593/20 (провадження № 61-6013 св 22) та інших.

Проте, матеріали справи не містять доказів видачі державного акта на право колективної власності на землю КСП «Переможець» (сел. Ромодан) та що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 був членом цього підприємства на час видачі державного акта та включений до списку громадян, які мають право колективної власності на землю. Інформація з ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, на яку посилається позивач, стосується лише проекту розташування земельних часток (паїв) реформованого КСП «Переможець» та обставин, що мають значення для справи, достовірно не доводить. Відтак, твердження позивача, що її батько за життя набув право на земельну частку (пай) КСП «Переможець», не знайшли свого підтвердження, оскільки для встановлення такого факту позивачем не доведено необхідну сукупність вищевказаних обставин.

Таким чином, суд першої інстанції, надавши оцінку зібраним у справі доказам, дійшов правильних висновків про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку з недоведеністю заявлених нею позовних вимог, що доводами апеляційної скарги позивача не спростовується.

Разом з тим, вирішуючи справу, суд застосував до спірних правовідносин правила книги шостої чинного ЦК України, які відповідно до статті 5, пунктів 4, 5 Розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України застосуються лише до правовідносин, що виникли після набуття ним чинності, тобто з 01.01.2004, та до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Натомість суд не застосував положення ЦК Української РСР (1963 року) та норми законодавства, які діяли на час відкриття спадщини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказане свідчить про неправильне застосування судом норм матеріального права, що є підставою для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції у мотивувальній частині з викладенням мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 у редакції цієї постанови.

В іншій частині підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції з наведених в апеляційній скарзі мотивів апеляційним судом не вбачається.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 травня 2024 року змінити в мотивувальній частині, виклавши мотивувальну частину рішення у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Г. Л. Карпушин

О. В. Чумак