ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1225/24
Провадження №2/477/929/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Саукової А.А.,

із секретарем судового засідання Мезіновою В. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернувся до Жовтневого районного суду Миколаївської області через підсистему «Електронний суд» з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 50557,2грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 23 січня 2021 року ОСОБА_1 уклав з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» Договір про надання кредиту № 215501-КС-001. Договір був укладений в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗПОЗИКА», через Особистий кабінет Позичальника на сайті Кредитодавця - https://my.bizpozyka.com/. Укладення договору підтверджується Візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного Договору про надання кредиту № 215501-КС-001 від 23.01.2021р.

Повідомленням Нацкомфінпослуг від 13.02.2019 р. «Щодо порядку укладення електронного договору», встановлено, що для Нацкомфінпослуг належним доказом підтвердження укладення фінансовою установою зі споживачем електронного договору може бути посвідчена керівником фінансової установи роздруківка інформації з електронного файлу, що визначає послідовні дії учасників електронної комерції (фінансової установи та споживача) в інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС), якою зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладання електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі, яку фінансова установа використовує для укладення електронних договорів.

Факт укладення Кредитного договору між Позивачем та Відповідачем був преюдиційно встановлений Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20 листопада 2023р. по справі № 489/3786/23, яке набрало законної сили 21.12.2023р., а відтак, у відповідності до положень ч.4 ст.82 Цивільного Процесуального Кодексу України, вказані факти не повинні повторно доказуватись ТОВ «БІЗПОЗИКА» в судовій справі із розгляду цієї Позовної заяви.

Відповідно до п.1 Договору, Кредитодавець надає Позичальникові кредит у розмірі 24 000,00 грн., строком на 16 тижнів до 15.05.2021року, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,93500387% в день (фіксована ставка), із сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 1 200,00 гривень. Кредит надається на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених зазначеним Договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Відповідно до п.2 Договору, протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом, нараховується на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів. Пунктом 3 Договору встановлено Графік платежів, якого повинен дотримуватись Позичальник. Пунктом 6 Кредитного договору, який підписали Позивач та Відповідач, було чітко та однозначно визначено, що «позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті Кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає Договір».

Таким чином, підписавши Кредитний договір в цілому, Відповідач погодився із всіма його складовими частинами (включаючи і зазначений пункт 6) та висловив своє вільне волевиявлення щодо його положень та змісту. Таким чином, надавши в пункті 6 Кредитного договору вищевказані запевнення, Відповідач підтвердив факт його ознайомлення із змістом Кредитного договору Правилами, внаслідок чого та тільки після цього Позивач в тому числі і уклав з Відповідачем Кредитний договір адже без наявності такого правдивого (з точки зору Відповідача) запевнення, на яке добросовісно покладався Позивач, Позивач вочевидь що взагалі не уклав би з ним Кредитний договір - оскільки Правила є невід`ємною частиною Кредитного договору (пункт 10 Договору).

23 січня 2021р. Позивач видав Відповідачу Кредит у розмірі 24 000,00 грн. на картковий рахунок, вказаний Відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується: витягом з анкети клієнта ОСОБА_1 ; квитанцією АТ «ТАСКОМБАНК» (ТМ ТАС PAY) від 23.01.2021р. за № 362759927 (видача кредиту); листом-підтвердженням АТ «ТАСКОМБАНК» від 18.04.2024р. за № 8683/47.1 (видача кредиту), чим виконав свої грошові зобов`язання за Кредитним договором своєчасно та в повному обсязі. В той же час Відповідач, всупереч умовам Кредитного договору, свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, оскільки взагалі не здійснив жодного платежу в рахунок погашення заборгованості, внаслідок чого має місце порушення Позичальником його зобов`язань за Кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви, заборгованість Відповідача перед Позивачем за Договором про надання кредиту № 215501-КС-001 від 23.01.2021р. складає 50 557,20 гривень, з яких: заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом 24 000,00 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом 25 357,20 грн.; заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією 1 200,00 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 вересня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, від представника відповідача Зачепіло З. Я. надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та відзив на позовну заяву.

У наданому суду відзиві, зазначено, що з вимогами, зазначеними у заяві, відповідач не згодний з наступних підстав: по-перше, 23.01.2021 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» було надано фінансову послугу ОСОБА_1 шляхом укладення кредитного договору № 215501-КС-001 від 23.01.2021 року про відкриття кредитної лінії, однак надана копія Договору не містить підпису відповідача. Крім того, суду не надано докази перерахування кредитних коштів на рахунок (рахунок, виписки) відповідача. Так само графік платежів та паспорт споживчого кредиту не містить підпису відповідача. Відповідно можна дійти висновку, що ОСОБА_1 не ознайомлювали з умовами кредитування. Позивачем не надані суду докази на обґрунтування того, що ОСОБА_1 , був ознайомлений з умовами наданого кредиту та взагалі отримував кредитні кошти. Позивач посилається на Правила надання грошових коштів, але матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Правилами відповідач ознайомлювався при укладенні договорів. Правила з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником. Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з кредитного договору № 215501-КС-001 від 23.01.2021 року, ні паспорт споживчого кредиту, ні графік платежів не містить підпису відповідача, а лише зазначені паспортні дані позивальника.

По-друге, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 50557,20 грн. з яких, 24000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 25357,20 грн. сума заборгованості за відсотками; 1200,00 грн. сума заборгованості за комісією та понесені судові витрати в розмірі 2422,40 грн. Заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому не підлягають задоволенню. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому цей конкретний позов не може бути задоволений, оскільки він є необґрунтованим, а позовні вимоги недоведені. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлений робітниками організації є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, тощо), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними.

По-третє, розмір нарахованих відсотків, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом.

По-четверте, у відповідності до ч.5 ст. 177 ЦПК України всі докази по справі позивач зобов`язаний подати одночасно з поданням позову. У порушення ст.76, 77, 81, 83 ЦПК України позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що ним понесені чи мають бути понесені витрати на правову допомогу, і вказані вже не можуть бути подані позивачем ряду приписів ст. ст. 175, 177 ЦПК України. Оскільки вказаного розрахунку до позову не надано, вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню.

По-п`яте, позовна заява має містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, однак матеріали справи не містять доказів (поштових квитанцій) направлення позивачем досудових вимог про необхідність сплати простроченої заборгованості. Також позивачем не зазначено, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

На підставі вищезазначеного представник відповідача просить суд відмовити ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити без його участі та надав відповідь на відзив.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що факт укладення Кредитного договору між позивачем та відповідачем був преюдиційно встановлений Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20 листопада 2023р. по справі № 489/3786/23, яке набрало законної сили 21.12.2023р. Про наявність зазначеного судового рішення відповідач безумовно є обізнаним оскільки: позивачем по зазначеній судовій справі був саме ОСОБА_1 , а інформація про це є у відкритому доступі на інформаційному ресурсі «Судова влада України». Відтак, у відповідності до положень ч.4 ст.82 ЦПК України: вказані факти не повинні повторно доказуватись ТОВ «БІЗПОЗИКА» у цій судовій справі; від позивача у цій судовій справі взагалі не вимагається повторного доказування факту укладення Кредитного договору та підтвердження вказаного факту ще й іншими доказами, в т.ч. і електронним Кредитним договором та інших доказів, доданих позивачем до позовної заяви.

У разі не спростування презумпції правомірності договору (що має місце в даному випадку) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. При поданні позовної заяви позивач цілком обгрунтовано виходив із правомірності Кредитного договору, встановленого в статті 204 Цивільного Кодексу України оскільки будь-яких доказів щодо визнання Кредитного договору недійсним у позивача не було. Таких доказів не було надано і представником відповідача у відзиві та доданих до нього документах. З урахуванням принципу змагальності, саме відповідач (як сторона, яка посилається на не укладення Кредитного договору) у цій судовій справі має довести суду (належними та допустимими доказами в розумінні норм ЦПК відповідні обставини. Таких доказів разом із відзивом представник відповідача також не надав, будь-які вимоги відповідача (що мало місце в даному випадку), які ставлять під сумнів укладення Кредитного договору є бездоказовими і такими, що ставлять за мету протизаконне перекладання тягаря доказування із відповідача на позивача.

Подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, лише у тому випадку, коли оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (такий правовий висновок викладений у Постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 922/51/20, від 14.12.2021 у справі № 910/17662/19). Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу (частина п`ята статті 100 ЦПК України). До того ж, у відповідності до пункту 66 Постанови Верховного Суду від 03.08.2022р. по справі № 910/5408/21 суди при розгляді справ мають дотримуватись презумпції цілісності (достовірності) електронних доказів, що означає, що доказ вважається цілісним (достовірним), поки інша сторона цього не спростує. Зважаючи, що у відзиві жодними належними та допустимими доказами (у розумінні норм ЦПК України) представник відповідача не доводить відсутність цілісності Кредитного договору, то будь-які протилежні за змістом ствердження відповідача (його представника) із зазначеного питання взагалі не заслуговують на увагу і з цієї причини не можуть бути розглядатись в якості підстав для відмови у задоволенні позовних вимог Позивача.

Законодавство допускає використання одного з двох рівноправних варіантів електронного підпису: у вигляді кваліфікованого електронного цифровий підпису (ЕЦП) та електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Із змісту позовної заяви та доданих до неї візуальної форми щодо укладення електронного Кредитного договору, в якій викладено чітку хронологію укладення Кредитного договору, вбачається, що 23 січня 2021р. Кредитний договір був підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором «G3043», що відповідає нормам як ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», так і ст.207 ЦК України.

Повідомленням Нацкомфінпослуг від 13.02.2019р. «Щодо порядку укладення електронного договору», встановлено, що для Нацкомфінпослуг належним доказом підтвердження укладення фінансовою установою зі споживачем електронного договору може бути посвідчена керівником фінансової установи роздруківка інформації з електронного файлу, що визначає послідовні дії учасників електронної комерції (фінансової установи та споживача) в інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС), якою зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладання електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі, яку фінансова установа використовує для укладення електронних договорів.

Та обставина, що в наданому позивачем до суду Кредитному договорі не відображено його підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором G-3043, зазначеним у вищевказаній Візуальній формі Договору, раніше наданій до суду позивачем (у вигляді додатку до позовної заяви) жодним чином не спростовує факт підписання електронного Кредитного договору як відповідачем, так і позивачем, а свідчить лише про те, що такі підписи лише не були відображені в тексті Кредитного договору позивачем суто з технічних причин, оскільки на момент його укладення у позивача була відсутня технічна можливість для здійснення такої дії, а в подальшому позивач не вдавався до зміни цілісності Кредитного договору. Відтак, в такому випадку та за вказаних обставин Кредитний договір надавався позивачем до суду саме в такому електронному вигляді, а відповідачу у вигляді паперової копії виключно з метою з`ясування змісту та обсягу договірних зобов`язань сторін за ним та задля обгрунтування позовних вимог (ціни позову) позивачем.

Все вищезазначене в сукупності підтверджує той факт, що: Кредитний договір був підписаний сторонами, як це передбачено статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» та статтею 207 ЦК України, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Щодо доказів на підтвердження факту перерахування позивачем суми кредиту відповідачу 23 січня 2021р. позивач видав відповідачу Кредит в загальному розмірі 24 000,00 грн. на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, чим виконав свої зобов`язання за Кредитним договором своєчасно та в повному обсязі, що підтверджується: витягом з анкети клієнта ОСОБА_1 ; квитанцією АТ «ТАСКОМБАНК» (ТМ ТАС PAY) від 23.01.2021р. за № 362759927 (видача кредиту); листом-підтвердженням АТ «ТАСКОМБАНК» від 18.04.2024р. за № 8683/47.1 (видача кредиту).

Щодо Розрахунку заборгованості та надання первинних документів. Кредитний договір, укладений між сторонами та платіжні документи про видачу та часткове погашення кредиту в даному випадку є первинними документами, оскільки в повній мірі відповідають вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та ідентичним за змістом пунктам 2.1., 2.2. та 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88. Копії платіжних документів про видачу кредиту (квитанція АТ «ТАСКОМБАНК» (ТМ ТАС PAY) від 23.01.2021р. за № 362759927, листом-підтвердженням АТ «ТАСКОМБАНК» від 18.04.2024р. за № 8683/47.1) раніше вже були надані Позивачем разом із Позовною заявою та в якості додатків до неї. Як вбачається, розрахунок заборгованості за Кредитним договором, був складений Позивачем саме на підставі вищезазначених первинних документів, а протилежні за змістом ствердження представника Відповідача, висловлені ним у Відзиві, відтак, взагалі не відповідають дійсності. Заборгованість за тілом кредиту становить різницю між фактично отриманою Відповідачем 23.01.2021р. сумою кредиту, визначеною в пункті 1 Кредитного в загальному розмірі 24 000,00 гривень, та сумами платежів, фактично здійснених Відповідачем з метою повернення саме кредиту у відповідності до умов Кредитного договору та враховуючи черговість зарахування коштів від Відповідача, зазначену в пункті 5.5. Правил (платежів в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором Відповідачем взагалі не здійснювалось); заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом за Кредитним договором в розмірі 25 357,20 гривень, вказана в Розрахунку та визначена в Позовній заяві в якості складової частини всієї суми заборгованості за Кредитним договором, складається із суми процентів, які нараховувались Позивачем щоденно (за фактичну кількість календарних днів користування Кредитом) на неповернену суму Кредиту та виходячи із розміру фіксованої процентної ставки, визначеної в пункті 1 Кредитного договору (0,93500387% в день) починаючи з першого дня перерахування суми Кредиту Позичальнику (23 січня 2021 року) до закінчення терміну дії Договору, визначеного згідно пункту 1 Кредитного договору (15 травня 2021 року), тобто, після 15 травня 2021 року нарахування процентів за Договором Позивачем не здійснювалось.

Правомірність нарахування позивачем комісії за надання кредиту та її витребування від відповідача узгоджується: з нормами частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" та з пунктами 2.7 та 5.2 Правил надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в Постанові від 13.07.2022р. по справі № 496//3134/19; Постановою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2021 року, винесеною по справі № 757/7711/23-ц за результатами розгляду апеляційної скарги ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» на судове рішення суду першої інстанції.

Обов`язок доказування тих фактів і обставин, що зазначені відповідачем у відзиві (щодо, начебто, недостовірності відомостей, наведених позивачем в Розрахунку) у відповідності до норм статті 81 ЦПК України покладено саме на відповідача, який, всупереч вищезазначеним вимогам процесуального законодавства, разом із відзивом взагалі не навів жодного доказу на спростування відомостей, які наведені позивачем у Розрахунку та не надав такі докази до суду, свій контррозрахунок представник відповідача до суду разом із відзивом не надав.

Щодо Правил надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗПОЗИКА». В пункті 6 Кредитного договору Позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Кредитним договором та Правилами, текст яких розміщено на сайті Кредитодавця https://bizpozyka.com/, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає Договір. Таким чином, надавши в пункті 6 Кредитного договору вищевказані запевнення, відповідач підтвердив факт його ознайомлення із змістом Кредитного договору Правилами, внаслідок чого та тільки після цього позивач в тому числі і уклав з Відповідачем Кредитний договір адже без наявності такого правдивого (з точки зору Відповідача) запевнення, на яке добросовісно покладався позивач, позивач вочевидь що взагалі не уклав би з ним Кредитний договір, оскільки Правила є невід`ємною частиною Кредитного договору (пункт 10 Договору). Будь-які докази про те, що зазначені запевнення не відповідали внутрішній волі Відповідача, відсутні. Крім того, в першому реченні пункту 10 Кредитного договору зазначається, що Правила є невід`ємною частиною Кредитного договору. Включення до тексту Кредитного договору посилання на Правила (що має місце в даному випадку) як на невід`ємну складову частину Кредитного договору є законодавчо визначеною та легальною конструкцією, що підтверджується висновками Верховного Суду, висловленого в Постанові від 12.08.2022р. по справі № 234/7297/20.

Відповідно до інформації, розміщеної на сайті Товариства за електронною адресою https://bizpozyka.com/, і, і суд, можуть достеменно пересвідчитись, що саме ті Правила, які були надані Позивачем у вигляді додатку до Позовної заяви, діяли на момент укладення Відповідачем Кредитного договору (23 січня 2021 року). До того ж, розміщення Позивачем актуальних Правил в зазначеному публічному порядку (тобто, на своєму сайті за адресою: htpps:bizpozyka.com, про що зазначається в пункті 6 Кредитного договору) свідчить про вільне волевиявлення Позивача, адресоване необмеженому колу осіб (включаючи Відповідача) та взагалі в такому випадку не потребує будь-якого підписання ані з боку уповноважених осіб Позивача, ані Відповідачем. Крім того, будь-який причинно-наслідковий зв`язок між непідписанням Правил та можливістю відповідача ознайомитись із їх змістом на сайті Позивача взагалі відсутній.

Щодо стягнення пені (неустойки). Як зазначається в тексті позовної заяви та підтверджується відомостями, наведеними в Розрахунку, а також у відзиві, позивач взагалі не вимагає в судовому порядку стягнення із відповідача суми пені (неустойки), яка взагалі не нараховувалась за Кредитним договором, а тому всі доводи із зазначеного питання, наведені представником відповідача у відзиві не мають будь-якого сенсу і жодним чином не спростовують позовні вимоги Позивача.

Як вбачається із змісту Кредитного договору та Правил, а рівно і будь-яких інших документах, оформлених за спільною згодою позивача та відповідача, в них не була зафіксована домовленість між позивачем та відповідачем щодо необхідності обов`язкового вжиття заходів врегулювання спору між ними. У Відзиві в жодному випадку не були наведено належним чином доведеного відповідачем спростування позовних вимог Позивача, відображених в позовній заяві, а ствердження відповідача у відзиві про протилежне, також не підтверджуються належними та допустимими доказами в розумінні норм ЦПК України.

Все вищенаведене, на думку позивача, підтверджує належну обґрунтованість його позовних вимог, зазначених в Позовній заяві, які не визнаються відповідачем безпідставно, що, відповідно, є підставою для задоволення в повному обсязі заявлених позивачем позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20 листопада 2023р. по справі № 489/3786/23, яким визнаний таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 21.12.2021 року приватним нотаріусом Бригідою В. О., що зареєстрований в реєстрі за № 48724, яким звернуто стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 215501-КС-001 від 23.01.2021р. в розмірі 51157,20 грн. не розцінюється судом як преюдиційне, на що посилається позивач, оскільки цим рішенням вирішувалось питання визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, а не дійсність кредитного договору.

Разом з тим, судом встановлено, що 23 січня 2021 року ОСОБА_1 уклав з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» Договір про надання кредиту № 215501-КС-001.

Відповідно до п.1 Договору, Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 24000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Тип кредиту: кредит. Строк кредиту: 16 тижнів. Процентна ставка в день - 0,93500387%, фіксована. Комісія за надання кредиту 1200,00 грн. Загальний розмір наданого кредиту 24000,00 грн. Термін дії договору до 15.05.2021 року. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 42240,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 373,90448160 процентів.

Відповідно до п.2 Договору, протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом, нараховується на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів.

Пунктом 3 Договору встановлено Графік платежів, якого повинен дотримуватись Позичальник.

Відповідно до п.6 Договору, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті Кредитодавця https://bizpozyka.com/, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає Договір.

Укладення договору підтверджується Візуальною формою послідовності дій клієнта ОСОБА_1 , щодо укладення електронного Договору про надання кредиту № 215501-КС-001 від 23.01.2021р.

23 січня 2021р. позивач видав відповідачу Кредит у розмірі 24 000,00 грн. на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується: витягом з анкети клієнта ОСОБА_1 ; квитанцією АТ «ТАСКОМБАНК» (ТМ ТАС PAY) від 23.01.2021р. за № 362759927 (видача кредиту); листом-підтвердженням АТ «ТАСКОМБАНК» від 18.04.2024р. за № 8683/47.1 (видача кредиту).

Станом на 15.05.2024 року заборгованість Відповідача перед Позивачем за Договором про надання кредиту № 215501-КС-001 від 23.01.2021р. складає 50 557,20 гривень, з яких: заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом 24 000,00 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом 25 357,20 грн.; заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією 1 200,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем.

Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Частинами 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1 та 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини 1 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України).

За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 638 цього ж Кодексу, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Цивільного процесуального кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Представник відповідача зазначив, що фінансова установа має право на здійснення фінансових послуг лише після отримання відповідних ліцензій з посиланням на ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

В матеріалах справи міститься Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 11.05.2017 року № 1593 відповідно до якого постановлено видати ТОВ «БІНЕС ПОЗИКА» ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Також, представник відповідача зазначив, що копія кредитного Договору, графік платежів та паспорт споживчого кредиту не містить підпису відповідача, а також суду не надано докази перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача.

Разом з тим, представник відповідача не заперечує факт укладення кредитного договору, зазначивши, що договір був укладений, крім того, вищезазначені документи не містять підпису відповідача, оскільки договір було укладено в електронній формі, що підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта ОСОБА_1 , щодо укладення електронного Договору про надання кредиту № 215501-КС-001 від 23.01.2021р. в якому зазначено, що підпис договору здійснювався за допомогою одноразового ідентифікатора G3043, який був відправлений в смс-повідомленні ОСОБА_1 ; для підписання паспорту споживчого кредиту використовувався одноразовий ідентифікатор G6020.

Факт перерахування кредитних коштів у розмірі 24000,00 грн. підтверджується наданими позивачем до позовної заяви доказами, а саме: витягом з анкети клієнта ОСОБА_1 ; квитанцією АТ «ТАСКОМБАНК» (ТМ ТАС PAY) від 23.01.2021р. за № 362759927 (видача кредиту); листом-підтвердженням АТ «ТАСКОМБАНК» від 18.04.2024р. за № 8683/47.1 (видача кредиту).

Також, представник відповідача зазначає, що позовна заява не відповідає вимогам ЦПК України, оскільки в ній не зазначено відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору та відсутнє підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього з відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Разом з тим, в прохальній частині позовної заяви зазначено, що позивач підтверджує, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав та те, що законом не визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору, тому заходи досудового врегулювання спору відповідно до ст. 16 ЦПК України не проводились. Крім того, у відповіді на відзив представник позивача зазначив, що в Кредитному договорі та Правилах не була зафіксована домовленість між позивачем та відповідачем щодо необхідності обов`язкового вжиття заходів врегулювання спору між ними.

Стосовно нарахованих відсотків, суд зазначає наступне.

В Договорі про надання кредиту № 215501-КС-001 від 23.01.2021р., який підписаний відповідачем, зазначена процентна ставка та термін дії Договору. Отже, посилання представника відповідача на те, що суми процентів не грунтуються на умовах договору, є неспроможним.

Відповідно до висновку колегії суддів Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2019 року, прийнятої за результатами розгляду справи №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Крім того, судом також враховано і висновок Верховного Суду, зроблений в постанові від 06 лютого 2019 року по справі № 175/4753/15-ц, провадження № 61-8449св18, за яким згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

З огляду на зазначене, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача нарахованих процентів, підлягають задоволенню, оскільки кредит ОСОБА_1 за Договором № 215501-КС-001 від 23.01.2021 р. було надано строком на 16 тижнів, тобто до 15.05.2021 року, а отже, враховуючи наявний в матеріалах розрахунок, який є невід`ємною частиною вищезазначеного Договору, з відповідача підлягають стягненню відсотки за процентною ставкою, встановленому Договором за період з 23.01.2021 р. по 15.05.2021 р. в загальному розмірі 25357,20 грн.

Свій розрахунок заборгованості представник відповідача до суду разом з відзивом не надав.

Також представник відповідача у відзиві зазначив, що розмір нарахованих відсотків, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, отже, враховуючи правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14, норми ст.21, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», підлягають зменшенню.

Разом з тим, як у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14, так і у ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», йдеться про можливість зменшення розміру неустойки. В той же час позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за відсотками.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі - 24000,00 грн., та заборгованість процентами в розмірі 25357,20 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення комісії, суд зазначає наступне.

п. 1 Договору про надання кредиту № 215501-КС-001 від 23.01.2021р. передбачено, що комісія за надання кредиту становить 1200,00 грн.

Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 по справі 363/1834/17 зауважила, що, виходячи з припису частини третьої статті 55 Закону № 2121-ІІІ, банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (пункт 29 постанови).

Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства (пункт 31 постанови).

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за комісією у розмірі 1200,00 грн.

Із змісту ст. 137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

В прохальній частині позовної заяви представник позивача просив суд, за результатами розгляду, стягнути з відповідача, зокрема, суми витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які будуть фактично надані (у разі необхідності) позивачу та розмір яких буде документально підтверджений позивачем в установленому законодавством порядку.

Станом на час винесення рішення, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження понесеної суми витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Разом з тим, суд роз`яснює, що положеннями ст. 246 ЦПК України, передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого та приймаючи до уваги, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2364,90 грн.

На підставі статей 259, 263-265, 280 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (ідентифікаційний код юридичної особи 41084239; 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, оф.411) заборгованість до Договором про надання кредиту № 215501-КС-001 від 23 січня 2021 р. в розмірі 49357 (сорок дев`ять тисяч триста п`ятдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок, яка складається з заборгованості за отриманим та неповернутим кредитом у розмірі 24000,00 грн. та заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом в розмірі 25357,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (ідентифікаційний код юридичної особи 41084239; 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, оф.411) судовий збір в сумі 2364 (дві тисячі триста шістдесят чотири) гривні 90 (дев`яносто) копійок.

В решті позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА», адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, оф.411, ідентифікаційний код юридичної особи 41084239;

відповідач ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 15 листопада 2024 року.

Суддя А.А. Саукова