Провадження № 2/638/5820/24
РІШЕННЯ

Іменем України

20 грудня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Агапова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Суслової К.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просив позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебували у стосунках з 2007 р. по 2013 р. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася спільна донька - ОСОБА_4 . Через різні погляди на життя, у 2013 р. сторони розійшлися, після чого дитина за усною домовленістю проживала деякий час з позивачем, та деякий час з відповідачем.

З 2014 р. за проханням дитини і до сьогоднішнього моменту дитина фактично проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 у квартирі, яка на правах приватної власності належить позивачу, але дитина зареєстрована з позивачем за адресою: АДРЕСА_2 ., будинок належить позивачу на правах приватної власності.

Усі обов`язки щодо виховання й утримання дитини та забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти виконує позивач.

З літа 2014 р. і до сьогоднішнього моменту відповідач свідомо та умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що проявляється у ігноруванні і ОСОБА_3 існування дитини. Відповідач не спілкується, не бачиться з дитиною, не виявляє жодного інтересу до життя дитини.

Крім того, факти свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо виховання й утримання дитини та забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти доводяться наступними аргументами.

1. Відповідач фінансово не утримує дитину і таким чином не бере участь у забезпеченні мінімальних потреб дитини, зокрема у харчуванні і придбанні одягу. Дитина знаходиться на повному фінансовому утриманні позивача, який створив сприятливі побутові умови проживання, в квартирі, яке на правах приватної власності належить позивачу.

Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 05.07.24 р., складеному комісією Служби у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, у дитини є власна кімната, яка облаштована для занять і відпочинку та всі необхідні особисті речі (одяг, взуття), дитина забезпечена різноманітними продуктами харчування. Стосунки в сім`ї - дружні та взаємоввічливі (додаток № 6);

2. Відповідач жодним чином не цікавиться здоров`ям і фізичним розвитком дитини, не забезпечує медичного догляду і лікування. Позивач комплексно і повноцінно піклується про стан здоров`я дитини. Позивач забезпечив дитині відвідування різних гуртків, які сприяють оздоровленню та фізичному розвитку дитини. Так, дитина відвідувала секцію художньої гімнастики і неодноразово перемагала на турнірах з гімнастики.

Протягом 2014-2018 років дитина регулярно займалась плаванням у басейні «Кондиціонер» з тренером, де також перемагала на змаганнях з плавання.

Позивач з дитиною декілька разів їздили відпочивати за кордон у Єгипет та Туреччину. Неодноразово дитина зі шкільними групами їздила відпочивати на Чорному морі в Одеській області, також була у спортивному таборі з художньої гімнастики.

3. Відповідач не проявляє заінтересованості в подальшій долі дитини, не цікавиться успіхами у навчанні, не піклується про духовний розвиток дитини і підготовку до самостійного життя, не створює умов для отримання дитиною освіти. Саме позивач забезпечив дитині відвідування у 2014-2020 рр. - гуртка малювання і неодноразово брала участь у конкурсах і отримала нагороди. У 2014-2019 рр. гуртку м`якої іграшки та з 2017 р. - навчання у 15 музичній школі по класу фортепіано, а з 2019 р. - по класу скрипки. У школі дитина навчається на «відмінно», закінчила 3, 4 класи на «відмінно» і 9-й клас закінчила з червоним свідоцтвом (додаток № 15,16). Дитина неодноразово брала участь у олімпіадах з математики і фізики та є лауреатом кількох музичних конкурсів по класу фортепіано.

Відповідно до довідки із Харківського ліцею № 161 «Імпульс», де дитина навчається з першого класу, з початку навчання шкільним життям ОСОБА_5 цікавиться лише батько - ОСОБА_1 : відвідує всі батьківські збори, спілкується із вчителями та класним керівником, контролює виконання домашніх завдань. Батько приділяє багато уваги вихованню доньки: постійно відвідує школу приймає активну участь у позакласному житті доньки. Взаємовідносини у сім`ї, де проживає ОСОБА_5 , доброзичливі. Мати ОСОБА_3 - з сім`єю не проживає, на батьківських зборах присутня не була, з вчителями не спілкувалась та не цікавилась навчальними: успіхами доньки.

Згідно з характеристикою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , учениці комунального початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу «Дитяча музична школа №15 ім. В.А. Моцарта» організаційними питаннями щодо навчання ОСОБА_6 займається її батько ОСОБА_1 , який приділяє багато уваги вихованню доньки: постійно відвідував музичну школу під час офлайн-навчання, приводив дитину на заняття. ОСОБА_1 підтримує тісний зв`язок з викладачами, контролює навчання доньки, виконання домашніх завдань тощо. Стосунки ОСОБА_5 та її батька доброзичливі. За час навчання мати ОСОБА_6 музичну школу, а також виступи дитини не відвідувала, з викладачами не спілкувалася, навчальними успіхами доньки не цікавилася (додаток № 8).

4. Відповідач не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Відповідач не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей. На даний час дитина не спілкується з відповідачем і не знає де остання перебуває. Весь цей час, з 2014 р. відповідач не приймає жодної участі у житті дитини, крім SMS повідомлень на день народження, і то не завжди.

Позивач вважає, що наведені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме та умисне ухилення відповідача від виховання дитини. Свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо виховання дитини та забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти підтверджує відсутність серйозного та відповідального ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.09.2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.10.2024 від Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 .

02.12.2024 від Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надійшов висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.12.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився.

Заслухавши пояснення позивача та кого представника у відкритому судовому засіданні, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 05.08.2009, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно акту обстеження умов проживання, складеного комісією Служби у справах дітей Салтівського району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 05.07.2024 з метою обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання задовільні, в квартирі чисто, прибрано, зроблено косметичний ремонт. В наявності необхідні меблі та техніка. Дитина має окрему кімнату, в наявності спальне місце, письмовий стіл, годинник, речі відповідно сезону. Продукти харчування в достатній кількості. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Також зазначено, що стосунки в сім`ї дружні, взаємоввічливі.

Також у матеріалах справи міститься висновок Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради №451 від 28.11.2024 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , в якому зазначено наступне.

Відповідно до акту обстеження умов проживання за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_3 , в квартирі чисто, прибрано, зроблено косметичний ремонт. В наявності необхідні меблі та побутова техніка. У дитини є окрема кімната, із спальним місцем, письмовим столом, особистими речами відповідно до віку, продуктами харчування.

Батько дитини, ОСОБА_1 , на обліках у наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває.

Відповідно до інформації комунального закладу «Харківський ліцей № 161 «Імпульс» Харківської міської ради» де навчається ОСОБА_5 з першого класу шкільним життям дитини цікавиться лише батько, ОСОБА_1 , відвідує всі батьківські збори, спілкується із вчителями та класним керівником, контролює виконання домашніх завдань. Батько приділяє багато уваги вихованню доньки, постійно відвідує школу, приймає активну участь у позакласному житті доньки. Взаємовідносини у ci v де проживає ОСОБА_5 доброзичливі. Мати, ОСОБА_3 , з сім`єю проживає, на батьківських зборах присутня не була, з вчителями не спілкується та не цікавиться успіхами доньки.

Відповідно до характеристики ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданої комунальним початковим спеціалізованим мистецький навчальний заклад «Дитяча музична школа №15 ім. В.А. Моцарта» організаційними питаннями щодо навчання ОСОБА_6 займається її батько, ОСОБА_1 , який приділяє багато уваги вихованню доньки, постійно відвідує музичну школу під час офлайн - навчання, приводив дитину на заняття. Батько підтримує тісний зв`язок з викладачами, контролює навчання доньки, виконання домашніх завдань. Стосунки ОСОБА_5 з батьком доброзичливі. За час навчання мати дитини музичну школу, а також виступи дитини не відвідувала, з викладачами не спілкувалась, навчальними успіхами доньки не цікавилась.

Відповідно до інформації комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 7» Харківської міської ради ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває під наглядом поліклініки з 18.06.2019 . Медичний заклад дівчинка відвідує в супроводі батька. Мати, ОСОБА_3 , до педіатра не зверталась.

Неповнолітня ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надала свої письмові пояснення, в яких зазначила, що проживає із батьком з трьох років, у дитячій садок її водив батько, як і у школу, до лікаря, до різних секцій. Батько завжди допомагав їй, займався нею, вона була оточена піклуванням. З мамою вона не спілкується з чотирьох років, і не хоче. Згодна на позбавлення батьківських прав матері. Мати нею не цікавилась і не намагається владнати із нею зв`язок.

Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради (далі - Комісія) на підставі наявних документів.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. ст. 19, 150, 155, 164 Сімейного кодексу України, рекомендацією Комісії, в інтересах дитини, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважав доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні вказав, що познайомився з позивачем, коли він купив квартиру та почав робити там ремонт у 2013-2014 роках. За час знайомства та спілкування не побачив відповідача, бачив позивача з дитиною і більше нікого, дитина була без матері. Вказав, що мав з позивачем близькі відносини та спільні інтереси. Вказав, що дитина постійно проживає з батьком, грає на піаніно. Між дитиною та батьком не було конфліктів та розбіжностей.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні вказав, що проживав за місцем мешкання з 1968 року, позивач з сім`єю переїхав туди у 2013 році. Вказав, що знає позивача з 2012 року, він є відповідальним, за час проживання жодного разу не бачив його дружину.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06).

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). […] Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному и міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Суд не приймає до уваги висновок Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради №451 від 28.11.2024 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , оскільки він має рекомендаційний характер та такий висновок має бути оцінений у сукупності з іншими доказам і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав.

При цьому вказаний висновок складений без участі відповідача, не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, Департаментом служб у справах дітей не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. Та обставина, що відповідач виїхала за кордон та проживає окремо, не є безумовним свідченням небажання матері дітей приймати участь у їхньому утриманні і вихованні, тобто не є свідомим, умисним нехтуванням матір`ю своїми обов`язками.

Верховний Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення.

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в позові в повному обсязі судові витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 83, 141, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст.141, 150, 164, СК України, суд:

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити, попередивши ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 24.12.2024 року.

Суддя Р.О. Агапов