КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м. Київ

Справа № 756/11331/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року, ухвалене у складі судді Диби О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Волинської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої органом досудового розслідування та прокуратури,

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Волинської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої органом досудового розслідування та прокуратури у розмірі 2 000 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 липня 2017 року старшим слідчим з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Волинській області Солохою М.М. стосовно нього було порушене кримінальне провадження за ознаками ч. 2 ст. 366 КК України та того ж дня направлено повідомлення прокурору Волинської області Киричуку М.Ю. про початок досудового розслідування.

06 лютого 2018 року прокуратура Волинської області повідомила позивачу про підозру, а 18 березня 2020 року прокурором Волинської області Квятковським М.Ю. передано обвинувальний акт на розгляд до Любомльського районного суду Волинської області.

Позивач зазначає, що відносно нього здійснювались активні слідчі дії ще до вручення йому підозри, починаючи з липня 2017 року, а саме обшуки у квартирі, в офісі, на складі, накладення арешту на продукцію, вилучення документів, техніки тощо, після передачі до суду кримінальне провадження тривало понад два роки.

26 грудня 2022 року Любомльським районним судом Волинської області щодо позивача винесено виправдувальний вирок, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 02 березня 2023 року.

Як вказує позивач, внаслідок незаконного кримінального переслідування з вини прокуратури він витратив час на оскарження протиправних дій та бездіяльності, що в свою чергу спричинило йому хвилювання та переживання, терпів приниження з боку працівників прокуратури, від нервового стресу у нього погіршився стан здоров`я, порушився режим сну, що негативно вплинуло на звичайний ритм його життя.

Протягом тривалого часу він був позбавлений можливості користуватися арештованим та вилученим майном, не зміг здійснити продаж продукції, що перебувала на складі, була зупинена діяльність підприємства, внаслідок чого відсутність роботи та грошових коштів призвело позивача до відчаю та значних моральних страждань.

Позивач зауважує, що перебував під слідством з 06 лютого 2018 року по 02 березня 2023 року, тобто 5 років, що складає 61 місяць, проте вже починаючи з 19 липня 2017 року прокурором принижувався авторитет позивача, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності порушило нормальні сімейні зв`язки, спричинило душевні страждання, що відобразилось на його самопочутті, у стосунках з оточуючими, діловими партнерами та рідними.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 97 600 грн компенсації моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 звернувсяз апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вважає, що суд першої інстанції помилився в арифметичних розрахунках та необґрунтовано визначив суму для обчислення мінімальної заробітної плати у розмірі 1600 грн, адже на момент прийняття оскаржуваного рішення мінімальна заробітна плата складала 7100 грн, що враховується в даних спорах для обчислення такого виду стягнення.

Посилається на правові висновки, викладені з подібних правовідносин у постановах Верховного Суду від 24 липня 2023 року у справі № 766/5551/17, від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15, від 15 червня 2022 року у справі № 398/2910/20. Висновок про розмір моральної шкоди, що визначається в розмірі мінімальної заробітної плати також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19, від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19.

Суд першої інстанції не врахував характер і обсяг страждань, фізичний біль, душевні негативні переживання і психічні страждання, яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Суд першої інстанції не з`ясував усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, не дослідив надані докази, не оцінив їх, не правильно та невірно визначив розмір моральної шкоди. Звертає увагу, що внаслідок неправомірних дій, кримінального переслідування та незаконного притягнення до відповідальності у ОСОБА_1 погіршився психічний стан.

У відзиві на апеляційну скаргу керівник Волинської обласної прокуратури -

Тимчук В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року залишити без змін.

Вважає, що ОСОБА_1 не вказано, в чому полягає протиправність поведінки відповідачів, наявність у нього моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідачів та заподіяною шкодою. Звертає увагу, що стягнення суми моральної шкоди у розмірі більшому, ніж визначений законодавством, призведе до економічно необґрунтованих збитків державного бюджету.

Наголошує, що у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», змінилося правове регулювання визначення розміру мінімальної заробітної плати. В загальному випадку такий розмір встановлений на рівні 7100 грн. (з 01 січня 2024 року) та 8000 грн (з 01 квітня 2024 року), але окремо визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується, як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень. Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що за 61 місяць кримінального переслідування позивач має право на відшкодування моральної шкоди в сумі 97 600 грн. (1600 х 61 місяць). Вважає, що жодних доказів про заподіяння позивачу моральних страждань у більшому розмірі матеріали справи не містять.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати та позов задовольнити в повному обсязі.

Представник Волинської обласної прокуратури Котляр Т.М. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши учасників справи, що з`явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, встановивши, що позивач перебував під слідством з 06 лютого 2018 року по 02 березня 2023 року, тобто майже 61 місяць, та відносно нього було ухвалено виправдувальний вирок, вважав, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди в силу положень пункту 1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

При цьому, суд посилався на те, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з 01 січня 2024 визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн.

Таким чином, беручи до уваги обсяг заподіяної позивачу шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, пов`язаних із перебуванням позивача під слідством, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення стану здоров`я, інших негативних наслідків морального характеру, конкретних обставин цієї справи, з огляду на засади розумності та справедливості, дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди завданої позивачу становить 97 600 грн., з огляду на наступні розрахунки: 1600 грн. х 61 міс. = 97600 грн., які підлягають стягненню на користь позивача з Державного бюджету України.

З таким висновком суду колегія суддів повністю погодитись не може та вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, визначений судом, є необґрунтовано заниженим, враховуючи наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 19 липня 2017 року відносно ОСОБА_1 порушено кримінальне провадження № 0000047 за ознаками ч. 2 ст. 366 КК України, в.о. прокурора Волинської області Єфремовим С.О. винесено постанову про визначення групи прокурорів та старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні, розпочато досудове розслідування (а.с.31-37).

В подальшому, в ході досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 серпня 2017 року надано дозвіл на проведення огляду за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 14 серпня 2019 року надано тимчасовий доступ до документів, що знаходяться у володінні Волинської митниці ДФС, які подавались, утворювались у ході митного оформлення вантажів ввезених на територію України ДП «СК Сервіс».

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 23 серпня 2017 року накладено арешт на майно, вилучене в ході огляду митного складу митного поста «Ягодин» Волинської митниці ДФС.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 31 серпня 2017 року надано тимчасовий доступ до речей і документів, що перебувають у володінні ДП «СК Сервіс».

Ухвалами слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 09 жовтня 2017 року надано дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи за адресами: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 .

Ухвалами слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 20 жовтня 2017 року накладено арешт на майно, вилучене в ході обшуку за адресами: АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 .

Листом № 10802/10/03-20-23-02-10 від 08 листопада 2017 року Головне управління ДФС у Волинській області повідомило позивача про здійснення досудового розслідування, проведення обшуку за адресою складського приміщення ДП «СК Сервіс» - АДРЕСА_6, в ході якого виявлено та вилучено ряд товарно-матеріальних цінностей, які передані на відповідальне зберігання представнику ДП «СК Сервіс» та зберігаються за адресою їх вилучення (а.с.48).

06 лютого 2018 року керівником регіональної прокуратури (прокуратура Волинської області) Киричуком М.Ю. було повідомлено ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України і вручене вказане повідомлення під розписку (а.с.44-47).

18 березня 2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні

№ 0000047 за фактом вчинення позивачем злочину передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України прокурором Волинської області Квятковським М.Ю. передано на розгляд до Любомльського районного суду Волинської області (а.с.24-30).

Вироком Любомльського районного суду Волинської області від 26 грудня 2022 року, залишеним без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 02 березня 2023 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим за недоведеністю в його діянні складу злочину і по суду виправданим, вилучені в ході обшуків документи, техніку, грошові кошти, матеріали повернуто ДП «СК Сервіс», арешт, накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2017 року, знято.

Постановою Верховного Суду від 13 вересня 2023 року зазначені судові рішення було залишено без змін (а.с. 130 - 134).

З матеріалів справи вбачається, що позивач скаржився на дії прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Волинської області Матюка А.М., старшого оперуповноваженого з ОВС відділу викриття кримінальних правопорушень у митній сфері оперативного управління підполковника податкової міліції Скуратівського М.М., окремих посадових осіб прокуратури Волинської області та працівників Державної фіскальної служби у Волинській області (а.с.57-61).

Встановлено, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 06 лютого 2018 року (дата повідомлення про підозру) до 02 березня 2023 року (дата набрання виправдувальним вироком законної сили), що складає 60 місяців 25 днів, тобто майже 61 місяць.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94 ВР від 01 грудня 1994 року (далі - Закон № 266/94 ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 Закону № 266/94 ВР).

Положеннями статті 3 Закону № 266/94 ВР передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону № 266/94 ВР).

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом

Тобто вказаним Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), яка зазначила, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 , у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19, від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року у справі «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, § 62).

У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року в справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21) вказано, що: «положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Тобто, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, виходять із встановлених фактичних обставин кожної окремо взятої справи».

Судом встановлено, що внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та необґрунтованого кримінального переслідування позивачу завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку Любомльського районного суду Волинської області від 26 грудня 2022 року.

ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом в період з 06 лютого 2018 року (дата повідомлення про підозру) до 02 березня 2023 року (дата набрання виправдувальним вироком законної сили), що складає 60 місяців 25 днів, тобто майже 61 місяць.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» з 01 січня 2024 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 7100 грн.

З урахуванням терміну перебування позивача під слідством мінімальний гарантований законодавцем розмір компенсації моральної шкоди складає 433 100 грн, виходячи з такого розрахунку: 7100 грн х 61 місяць.

Однак, суд першої інстанції при визначенні розміру компенсації моральної шкоди помилково виходив з того, що відшкодування має визначатися із грошової суми у розмірі

1600 грн, що визначена Законом України «Про Державний бюджет на 2024 рік» та визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивачу розмірі мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, в сумі 97 600 грн, яка є меншою гарантованого Законом № 266/94-ВР мінімального розміру, оскільки межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. При цьому слід зазначити, що визначений статтею 13 Закону мінімальний розмір моральної шкоди не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом, однак з урахуванням конкретних обставин, засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом не передбачено.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2024 року у справі № 333/2527/22 «доводи касаційної скарги про те, що розмір відшкодування має визначатися із грошової суми у розмірі 1600 грн., яка визначена Законом України «Про Державний бюджет на 2024 рік» Верховний Суд відхиляє, оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах. Зміни до статті 13 Закону № 266/94-ВР законодавцем не вносилися і його норми не передбачають визначення розміру відшкодування із розрахункової величини, визначеної будь-яким іншим законом, зокрема, Законом України «Про Державний бюджет України», отже розрахункова величина грошової суми у розмірі 1600 грн не може бути застосована до спірних правовідносин.»

З урахуванням наведеного, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неправильного визначення судом розміру моральної шкоди.

Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд апеляційної інстанції враховує всі чинники та обставини, передбачені положеннями статті 23 ЦК України, а саме: обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, пов`язаних із перебуванням позивача під слідством та судом, обмеження вільного пересування, необхідність з`являтися для проведення слідчих дій та в судові засідання до суду, що знаходиться на значній відстані від місця проживання позивача, накладення арешту на майно та товари, що належали ДП СК «Сервіс», директором якого є позивач. Зазначені обставини в сукупності безумовно свідчать про наявність душевних страждань, що зумовили порушення, в тому числі, звичного способу життя, призвели до погіршення життєвих зв`язків та ділової репутації, стосунків із соціальним оточенням.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив стягнути на свою користь моральну шкоду в розмірі 2 000 000 грн, завдану внаслідок необґрунтованого обвинувачення у вчиненні злочину.

Не погоджуючись із визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди, позивач в апеляційній скарзі посилався на те, що судом не враховано, що позивач зазнав додаткових моральних страждань внаслідок знищення його бізнесу з поставки та продажу ламінованого покриття через накладення арешту на весь товар та блокування підприємницької діяльності . Зазначені події були для позивача травмуючими, оскільки внесли кардинальні зміни у звичний спосіб життя, призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків, важких переживань, сім`я позивача залишалася на певний період в скрутному матеріальному становищі та без засобів для існування. Шестирічне незаконне кримінальне переслідування знівелювало повністю та назавжди професійні та бізнесові здобутки позивача.

Однак, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено та не надано доказів відповідно до положень ст. 76-79 ЦПК України на підтвердження заявленого розміру заподіяної моральної шкоди.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди в розмірі 2 000 000 грн, оскільки за рахунок відшкодування моральної шкоди особа не має отримувати необґрунтований дохід та зловживати правом на відшкодування. Отже, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про стягнення моральної шкоди у розмірі 2 000 000 грн., оскільки судом не встановлено обставин, які б давали підстави для визначення моральної шкоди у розмірі більшому, ніж визначений законом гарантований рівень.

Інші доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції та на їх правильність не впливають.

Таким чином, враховуючи ступінь та глибину душевних страждань позивача, завдану незаконним перебуванням під слідством та судом, істотність вимушених змін у його житті, характер моральних страждань, враховуючи вимоги розумності та справедливості, колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за 61 місяць перебування під слідством та судом, в сумі 433 100 грн, який відповідає встановленим обставинам та вимогам закону, змінивши рішення суду першої інстанції у цій частині.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року - змінити, збільшити розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , з 97 600 грн. до 433 100 (чотириста тридцять три тисячі сто) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 25 грудня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.