Провадження №2/367/6237/2024
У Х В А Л А

Іменем України

про направлення за підсудністю

24 грудня 2024 Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Мерзлого Л.В.,

за участі секретаря судових засідань Маленко О.О.,

представника позивача Горішнякова В.І.,

представника відповідача Фільченкової А.Г.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горішняков Володимир Ілліч, до Державного підприємства «Документ» про захист прав споживачів,-

в с т а н о в и в :

19.11.2024 до Ірпінського міського суду Київської області через підсистему «Електронний суд» надійшла цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горішняков Володимир Ілліч, до Державного підприємства «Документ» про захист прав споживачів, в якій просить зобов`язати Державне підприємство «Документ» в особі відокремленого підрозділу філії в Німеччині, м. Берлін, видати ОСОБА_1 оформлений паспорт громадянина України для виїзду за кордон (серія НОМЕР_1 , дата видачі: 13.02.2024, дійсний до: 13.02.2034, орган, що орган: 2129), в порядку та на підставі законодавства України, яке було чинне на момент звернення із заявою про його оформлення 05.01.2024, тобто без пред`явлення військово-облікових документів.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 20.11.2024 відкрито загальне позовне провадження у даній справі.

29.11.2024 до суду від представника Державного підприємства «Документ» - Фільченкової А.Г. надійшло клопотання про передачу справи за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва, обґрунтоване тим, що у даній справі ОСОБА_1 є не споживачем у розмінні Закону України «Про захист прав споживачів», тому між сторонами по справі після укладення публічного договору виникли правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України, а не Законом України «Про захист прав споживачів».

04.12.2024 до суду від представника позивача адвоката Горішнякова В.І. надходили заперечення на клопотання про передачу справи за підсудністю, в якому зазначає про те, що дане клопотання є необгрунтованим, висновок представника відповідача є безпідставним, позивач є споживачем у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки звернувся до відповідача для отримання послуги саме як фізична особа громадянин України для задоволення особистих потреб, позивач не зареєстрований як фізична особа-підприємець. Позивачем були замовлені послуги у відповідача як виконавця таких послуг, який є державним комерційним підприємством, основною метою діяльності якого є отримання прибутку, відносини між сторонами виникли на основі публічного договору про надання послуг, згідно якого відповідач взяв на себе обов`язок виконати послуги саме як суб`єкт господарської діяльності.

В підготовчому судовому засіданні представник відповідача просила клопотання задовольнити, справу направити за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

В підготовчому судовому засіданні представник позивача просив в задоволенні клопотання про передачу справи за підсудністю відмовити.

Дослідивши подане представником відповідача клопотання, заперечення представника позивача, матеріали цивільної справи та вислухавши думку учасників справи, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Згідно з нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У відповідно до вимог частини 2 статті 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Статтею 28 ЦПК України передбачена підсудність справ за вибором позивача.

Відповідно до ч.5 ст.28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Разом з тим, згідно із ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію;6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Пунктом 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Із п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Таким чином, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у дотримання вимог ст. 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У зв`язку з цим, застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України, Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» тд).

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У вказаному законі прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації споживачеві один про одного та щодо умов договору: про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, винагороди товариства, порядок розподілу товару, тощо. А у разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

Після укладання договору між сторонами виникають інші правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, адреса місцезнаходження відповідача: м. Київ, Довнар-Запольського, 8.

Підстав для застосування альтернативної підсудності за вибором позивача суддею не встановлено.

Виходячи з правил альтернативної підсудності, встановлених ч.5 ст. 28 ЦПК України, дана справа не підсудна Ірпінському міському суду Київської області.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Суд зобов`язаний передати справу на розгляд до суду, якому вона підсудна за законом, оскільки ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Таким чином, враховуючи те, що позовна заява не підсудна Ірпінському міському суду Київської області, суддя приходить до висновку про задоволення клопотання та направлення матеріалів позовної заяви за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва, за місцезнаходження відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 26-31, 196-200, 223, 260-261 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання представника Державного підприємства «Документ» - Фільченкової А.Г. про передачу справи за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горішняков Володимир Ілліч, до Державного підприємства «Документ» про захист прав споживачів за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва, - задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горішняков Володимир Ілліч, до Державного підприємства «Документ» про захист прав споживачів, - передати за підсудністю на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: Л.В. Мерзлий