КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 370/3677/19

провадження № 22-ц/824/6500/2024

05 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т.І.

при секретарі Усковій Я. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Макарівської селищної ради до Бучанської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним розпорядження, скасування державної реєстрації та повернення земельних ділянок, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Макарівського районного суду Київської області від 17 листопада 2023 року в складі судді Косенко А. В.,

встановив:

16.12.2019 заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернувся з позовом до Макарівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним розпорядження в частині, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що розпорядженням Макарівської районної державної адміністрації від 07 червня 2006 року № 474 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства в межах Забуянської сільської ради Макарівського району Київської області.

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 651608 від 16.08.2006, кадастровий номер :12:004:0001, загальною площею 1,9007 га, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства.

Передача у власність ОСОБА_1 зазначеної земельної ділянки відбулась за рахунок земель державної власності, а саме: земель водного фонду, що суперечить вимогам чинного законодавства та порушує інтереси держави, оскільки спірна земельна ділянка накладається на прибережну захисну смугу річки Гульва. Площа накладення становить 1,0800 га.

Позивач просив суд:

- визнати недійсним розпорядження Макарівської районної державної адміністрації №474 від 07.06.2006 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам України для ведення особистого селянського господарства в межах Забуянської сільської ради» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 на території Забуянської сільської ради Макарівського району Київської області;

- визнати недійсним державний акт серії ЯД № 651608 від 16.08.2006 на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :12:004:0001, загальною площею 1,9007 га, виданий на ім`я ОСОБА_1

29.11.2021 прокурор Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області звернувся до суду з заявою про заміну позивача у справі Київську обласну державну адміністрацію на правонаступника - Макарівську селищну раду Бучанського району Київської області, посилаючись на те, що з 27.05.2021 органом, що наділений компетенцією н а розпорядження земельними ділянками водного фонду за межами населеного пункту визначено відповідні територіальні громади.

08.02.2022 прокурор Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області звернувся до суду з заявою про заміну неналежного відповідача - Макарівську районну державну адміністрацію Київської області на Бучанську районну державну адміністрацію Київської області. Посилався на те, що розпорядження земельними ділянками державної власності водного фонду в межах Забуянської сільської ради Макарівської територіальної громади покладено на Бучанську районну державну адміністрацію.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 08 лютого 2023 року Київську обласну державну адміністрацію замінено на її правонаступника - територіальну громаду Макарівської селищної ради.

Замінено відповідача Макарівську районну державну адміністрацію на її правонаступника - Бучанську районну державну адміністрацію.

06.11.2023 заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області звернувся до суду з заявою про зміну предмета позову.

З огляду на те, що під розгляду даної справи ОСОБА_1 було здійснено поділ земельної ділянки з кадастровим номером :12:004:0001, загальною площею 1,9007 га на 5 земельних ділянок з кадастровими номерами: :14:004:0002 площею 0,9839 га; :14:004:0003 площею 0,0346 га; :14:004:0004 площею 0,1398 га; :14:004:0005 площею 0,2937 га; :14:004:0006 площею 0,4487 га, позивач просив суд:

- визнати недійсним розпорядження Макарівської районної державної адміністрації №474 від 07.06.2006 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам України для ведення особистого селянського господарства в межах Забуянської сільської ради» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 на території Забуянської сільської ради Макарівського району Київської області;

- усунути перешкоди у здійсненні Макарівською селищною радою права користування та розпорядження земельними ділянками комунальної власності водного фонду шляхом скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.04.2021 з індексними номерами № 57856945, № 57857816, № 57859560, № 57858814, № 57859297 із скасуванням державної реєстрації права ОСОБА_1 земельні ділянки з кадастровими номерами: :14:004:0002, :14:004:0003, :14:004:0006, :14:004:0004, :14:004:0005;

- усунути перешкоди у здійсненні Макарівською селищною територіальною громадою Бучанського району Київської області права користування та розпорядження земельними ділянками комунальної власності водного фонду, кадастрові номери: :14:004:0002 площею 0,9839 га; :14:004:0003 площею 0,0346 га; :14:004:0004 площею 0,1398 га; :14:004:0005 площею 0,2937 га; :14:004:0006 площею 0,4487 га, шляхом їх повернення з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Макарівської селищної територіальної громади Бучанського району Київської області.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 17 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди у здійсненні Макарівською селищною радою права користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності водного фонду шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.04.2021 з індексним номером №57856945, із скасуванням державної реєстрації права ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :14:004:0002.

Усунуто перешкоди у здійсненні Макарівською селищною територіальною громадою Бучанського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності водного фонду з кадастровим номером :14:004:0002.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Бучанської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 561,34 грн, в рівних частках, тобто по 1 280,67 грн з кожного.

16.01.2024 заступник керівника Київської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить скасувати рішення Макарівського районного суду Київської області від 17 листопада 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: :14:004:0003, :14:004:0006, :14:004:0004, :14:004:0005 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі як на підставу апеляційного оскарження заявник посилається на те, що суд першої інстанції без жодного обґрунтування дійшов висновку, що земельні ділянки з кадастровими номерами: :14:004:0003, :14:004:0006, :14:004:0004, :14:004:0005 не відносяться до земель водного фонду.

Той факт, що відповідачем у справі здійснено поділ земельної ділянки з кадастровим номером :12:004:0001, внаслідок чого утворилось п`ять нових земельних ділянок з кадастровими номерами: :14:004:0003, :14:004:0006, :14:004:0004, :14:004:0005, жодним чином не впливає на наявність правових підстав для повернення їх у власність держави (фактичного власника), а також спростовує висновки суду першої інстанції про відсутність накладення інших чотирьох земельних ділянок на землі водного фонду.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались.

В судовому засіданні прокурор Київської обласної прокуратури Холоденко А. С. апеляційну скаргу підтримав та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Кравець Р. Ю. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Пояснив, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки відсутній спір про право та порушене право, оскільки землі водного фонду не перебувають у власності Макарівської селищної ради з вини цієї ради, а не ОСОБА_1 , бо 21.06.2024 рішенням Макарівської селищної ради відмовлено в прийнятті в комунальну власність землю водного фонду, від якої він добровільно відмовився.

07.04.2006 було здійснено розпорядження землями запасу, які одночасно мали декілька цільових призначень ( належить частково і до земель водного фонду як прибережна захисна смуга, і до земель сільськогосподарського призначення), в частині земель водного фонду судом першої інстанції було прийняте рішення, тобто судом вирішено спір по суті.

Позивачем не наведено підстав та доказів, які б свідчили про наявність порушеного інтересу суспільства чи держави в частині володіння ОСОБА_1 землями сільськогосподарського призначення.

Спір виник виключно в частині земель водного фонду, при цьому на даний час землі водного фонду виділено в окремий об`єкт і вчинено дії на їх повернення суспільству, тобто баланс інтересів відновлено.

Постанови Верховного Суду №367/2022/15 від 29.05.2019 та №922/2723/17 від 01.10.2019 стосуються питання витребування земельних ділянок, а тому в цій частині аргументи прокурора є безпідставними та взаємовиключними, зважаючи на вимоги прокурора усунути перешкоди, а не витребувати майно.

Такі способи захисту як визнання недійсним акту, що вичерпав свою дію та скасування рішень про державну реєстрацію, які в силу абз. 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» мають відновити попередній стан ( до поділу) та не можуть мати наслідок вчинення реєстраційних дій по відношенню до позивача - є неефективними способами захисту, а тому не підлягають задоволенню.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що розпорядженням Макарівської районної державної адміністрації Київської області від 07 червня 2006 року №474 «Про передачу в приватну власність земельних ділянок громадянам України для ведення особистого селянського господарства в межах Забуянської сільської ради»: затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам України для ведення особистого селянського господарства в межах Забуянської сільської ради Макарівського району Київської області; передано безоплатну в приватну власність громадянам України земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах Забуянської сільської ради Макарівського району Київської області відповідно до списку, що додається; надано дозвіл на виготовлення державних актів на право власності на землю громадянам України згідно з додатком.

Відповідно до Додатку до вказаного розпорядження, ОСОБА_1 зазначений в списку осіб, яким передано у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах Забуянської сільської ради.

16.08.2006 на підставі вказаного розпорядження на ім`я ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯД № 651608 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :12:004:0001, загальною площею 1,9007 га, цільове призначення : ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка розташована: Забуянська сільська рада.

На запит керівника відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури, 18.02.2019 за №17-08/360 Центральна географічна обсерваторія імені Бориса Срезневського надала відповідь, відповідно до якої річка Гульва має довжину 20 км, площу водозабору 1 720 км2,є правовою притокою річки Тетерів. Згідно статті 79 ВК України, річка Гульва (Гуйва) належить до малих річок. Згідно статті 88 ВК України встановлюється прибережна захисна смуга шириною 25 м.

Відповідно до листа ПП «Яран і К» № 282 від 26.02.2019, на запит від 25.01.2019 №79 Макарівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ПП «Яран і К» надало відповідь, що ним за участю сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_2 та сертифікованого інженера - геодезиста ОСОБА_3 виготовлено картографічні матеріали з використанням картографічної основи у вигляді супутникової зйомки з відображенням контурів водних об`єктів та їх прибережних захисних смуг, що накладається на земельну ділянка, яка перебуває у приватній власності, а саме : План-схему взаємного перетину земельної ділянки яка перебуває у приватній власності із землями водного фонду та прибережно-захисною смугою вздовж водойми.

На підставі проведених робіт визначено обмеження у використанні земельної ділянки :12:004:0001, загальною площею 1,9007 га, яка розташована в межах Забуянської сільської ради Макарівського району Київської області та вирахувано точну площу накладення земель водного фонду та обмеження прибережно-захисної смуги вздовж водойми ( код обмеження 05.02 згідно додатку 6 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ №1051 від 17.10.2012), яка становить 1, 0800 га.

ОСОБА_1 здійснив поділ земельної ділянки з кадастровим номером :12:004:0001, загальною площею 1,9007 га, в результаті чого утворено: земельні ділянки з кадастровими номерами: :14:004:0002 площею 0,9839 га; :14:004:0003 площею 0,0346 га; :14:004:0004 площею 0,1398 га; :14:004:0005 площею 0,2937 га; :14:004:0006 площею 0,4487 га.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що можливість передачі у приватну власність земель водного фонду для ведення особистого селянського господарства законом не передбачена. Зважаючи на те, що спірна земельна ділянка до моменту передачі її у власність відносилась до земель водного фонду, Макарівська районна державна адміністрація не мала права ними розпоряджатись.

Враховуючи те, що земельна ділянка з кадастровим номером :12:004:0001, загальною площею 1,9007 га, поділена на 5 земельних ділянок, при цьому у результаті поділу було окремо виділено земельну ділянку площею 0,9839 га із кадастровим номером :14:004:0002, яка повністю накладається на землі захисної прибережної смуги річки Гульва, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню лише в частині усунення перешкод у здійсненні Макарівською селищною радою Макарівського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду з кадастровим номером :14:004:0002 та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень із скасуванням державної реєстрації права ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог сторони не оскаржують, а тому воно не є предметом апеляційного перегляду.

Апеляційний суд не погоджується з рішенням суду першої інстанції в оскаржуваній частині щодо відмови в задоволенні позову про повернення з незаконного володіння ОСОБА_1 земельних ділянок з кадастровими номерами: :14:004:0003; :14:004:0004; :14:004:0005; :14:004:0006 та про відмову в задоволенні позову про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень із скасуванням державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельні ділянки з кадастровими номерами: :14:004:0003; :14:004:0004; :14:004:0005; :14:004:0006, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 19 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема землі водного фонду.

Згідно з частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 Водного кодексу України (далі - ВК України) до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Так, стаття 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту (частина четверта статті 59 ЗК України).

Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.

Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водоймів уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій установлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434 (далі - Порядок), у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час установлення водоохоронної зони.

Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

Зазначений висновок сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц.

У пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц зазначено, що:

«заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (див., зокрема, висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц; від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 96); від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 45) та інших. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом».

Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду з огляду на те, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97), від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 46)».

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункт 100), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29)).

Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав власності на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду і на таку вимогу не поширюється позовна давність.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Предметом доказування у справі, яка переглядається, є відстань від меж спірних земельних ділянок до урізу води річки Гульва.

Пред`являючи позов, прокурор надав суду план-схему взаємного перетину земельної ділянки, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_1 із землями водного фонду та прибережно-захисною смугою вздовж водойми, а також лист землевпорядної організації ПП «Яран і К» № 282 від 26.02.2019 року, згідно з яким спірна земельна ділянка з кадастровим номером :12:004:0001, загальною площею 1,9007 га, частково накладається на прибережно-захисну смугу річки Гульва, площа накладення - 1,0800 га.

З вказаною обставиною сторони погодились.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про повернення земельних ділянок, зокрема, з кадастровими номерами: :14:004:0003; :14:004:0004; :14:004:0005; :14:004:0006 ґрунтується на тому, що вказані земельні ділянки, які утворились після поділу земельної ділянки, кадастровий номер :12:004:0001, загальною площею 1,9007 га, не накладаються на землі водного фонду.

Висновок суду першої інстанції в цій частині не містить посилання на докази, на яких він ґрунтується.

Доводи відповідача ОСОБА_1 в тій частині, що земельною ділянкою прибережної захисної смуги є лише земельна ділянка з кадастровим номером :14:004:0002, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру земельну ділянку, дата формування 12.04.2021 (а.с. 149-150 т.1), а з відкритих даних Публічної кадастрової карти України на сервісі Опендатабот наявна інформація щодо цієї земельної ділянки, з якої вбачається, що річка знаходиться саме на земельній ділянці з кадастровим номером :14:004:0002 (а.с. 225 т.2), не є достатніми доказами н а підтвердження тієї обставини, що земельні ділянки з кадастровими номерами : :14:004:0003; :14:004:0004; :14:004:0005; :14:004:0006 до земель прибережної захисної смуги не відносяться.

За відсутності достатніх доказів на підтвердження вказаної обставини, висновок суду першої інстанції, що земельні ділянки з кадастровими номерами :14:004:0003; :14:004:0004; :14:004:0005; :14:004:0006 не знаходяться в межах прибережної захисної смуги річки Гульва та не накладаються на землі водного фонду, а саме на 25-метрову прибережну захисну смугу, є необґрунтованим.

Апеляційний суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшов висновку про наявність правових підстав для усунення перешкод у здійсненні Макарівською селищною радою територіальною громадою Бучанського району Київської області права користування та розпорядження земельними ділянками комунальної власності водного фонду, кадастрові номери ::14:004:0003 площею 0.0346 га; :14:004:0004 площею 0.1398 га; :14:004:0005 площею 0.2937 га, :14:004:0006 площею 0.4487 га, шляхом їх повернення з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Макарівської селищної територіальної громади Бучанського району Київської області в особі Макарівської селищної ради.

Факт знаходження спірної земельної ділянки до її поділу у межах 25-метрової прибережної захисної смуги річки Гульва, що відповідно до вимог ЗК України та ВК України відноситься до земель водного фонду, встановлено судом на підставі наданих стороною позивача належних та допустимих доказах.

Водночас, суд першої інстанції не врахував, що вимога позову в частині визнання недійсним розпорядження Макарівської районної державної адміністрації №474 від 07.06.2006 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам України для ведення особистого селянського господарства в межах Забуянської сільської ради» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 на території Забуянської сільської ради Макарівського району Київської області та скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень із скасуванням державної реєстрації права ОСОБА_1 земельні ділянки є неефективними способом захисту, оскільки відновлення порушених прав забезпечується зобов`язанням повернути земельні ділянки.

З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог.

Щодо доводів відповідача ОСОБА_1 в тій частині, що прокурором не наведено підстави здійснення представництва інтересів держави з огляду на заміну Київської обласної державної адміністрації на територіальну громаду Макарівської селищної ради.

27 травня 2021 року набрав чинності Закон України " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" ( від 28 квітня 2021 року №1423-ІХ), яким розділ Х "Перехідні положення" ЗК України було доповнено пунктом 24 такого змісту:

"24. З дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;

г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;

д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;

е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Відтак, з 27 травня 2021 року землі в межах територіальних громад набули статус комунальної власності.

Макарівська селищна територіальна громада в особі Макарівської селищної ради наявність підстав для представництва прокурором в суді не оскаржувала, заперечень проти представництва інтересів прокурором інтересів держави в її особі не висловлювала.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2023 року у справі №633/408/18 зауважила, що за обставин наявності суспільного інтересу у поверненні спірної земельної ділянки, прокурор мав обов`язок звернутися до суду для захисту відповідних публічних інтересів. Той факт, що під час розгляду та вирішення справи внаслідок змін у чинному законодавстві інтерес у поверненні спірної земельної ділянки отримала певна територіальна громада, не є перешкодою для продовження представництва прокурором інтересів держави, задоволення позову у разі його обґрунтованості та для виконання судового рішення у частині повернення земельної ділянки на користь належного суб`єкта (територіальної громади) (пункт 10.23 постанови).

Вказані висновки відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України та частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" підлягають врахуванню при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Установивши, що порушення права комунальної власності територіальної громади на земельну ділянку відбулось із прийняттям Макарівською районною державною адміністрацією незаконного розпорядження про передачу у приватну власність спірної земельної ділянки, яка в силу пункту «ґ» частини 4 статті 83 ЗК України такій передачі не підлягає, спірна земельна ділянка, з урахуванням її подальшого поділу, має бути повернута саме територіальній громаді, яка в силу вимог частини другої статті 2 ЦК України є самостійним учасником цивільних відносин.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Оскільки апеляційна скарга задоволена частково, з ОСОБА_1 на користь Київської обласної прокуратури підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 12 736 грн ( 2 102 грн + 2 684 грн + 2 684 грн х150%).

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 17 листопада 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про повернення з незаконного володіння ОСОБА_1 земельних ділянок скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Усунути перешкоди у здійсненні Макарівською селищною територіальною громадою Бучанського району Київської області права користування та розпорядження земельними ділянками комунальної власності водного фонду:

- кадастровий номер :14:004:0003 площею 0.0346 га;

- кадастровий номер :14:004:0004 площею 0.1398 га;

- кадастровий номер :14:004:0005 площею 0.2937 га,

- кадастровий номер :14:004:0006 площею 0.4487 га

шляхом їх повернення з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Макарівської селищної територіальної громади Бучанського району Київської області в особі Макарівської селищної ради.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 17 листопада 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень із скасуванням державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельні ділянки з кадастровими номерами : :14:004:0003; :14:004:0004; :14:004:0005; :14:004:0006 скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київської обласної прокуратури судові витрати по сплаті судового збору в сумі 12 736 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.12.2024.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук