П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2024 року м. Київ

Справа № 761/16259/24

Провадження № 22-ц/824/14632/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.,

суддів: Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «Уніка»

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», подану адвокатом Бортник Лесею Вікторівною, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат внаслідок прострочки виплати страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат внаслідок прострочки виплати страхового відшкодування.

Позов мотивований тим, що 19 грудня 2020 року в м. Дніпрі на перехресті вул. Бориса Кротова та вул. Підмогильною в районі е/о №66 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Toyota Auris» під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем «Mersedes-Benz Vito 112 CDI» під керуванням ОСОБА_1 .

Вина ОСОБА_2 підтверджена постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.01.2021 у справі №932/14588/20. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Уніка». Позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» із заявою про виплату страхового відшкодування, надав відповідні документи. Втім, ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» лише частково виплатило страхове відшкодування в розмірі 23190,80 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_1 суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 47979,45 грн., 3 річних за період з 25.03.2021 року по 07.06.2021 року у розмірі 295,76 грн., пеню за прострочення виплати за період з 25.03.2021 року по 07.06.2021 року - 1420,98 грн.

Вказане судове рішення, відповідач добровільно виконав 05 грудня 2023 року.

Оскільки позивач отримав страхове відшкодування в належному розмірі від відповідача лише 05.12.2023 року, то термін прострочки виконання зобов`язання з боку відповідача складає 910 дні, а отже розмір пені за період з 08.06.2021 року по 05.12.2023 року становить 42729,32 грн., інфляційні втрати за період з 08.06.2021 року по 05.12.2023 року у розмірі 17721,09, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за вказаний вище період 3589,00 грн., а разом 64039,41 грн.

Ухвалою Шевченківськогорайонного суду м. Києва 03 травня 2024 року відкрито провадження у справі, та призначено справу до розгляду за правилами позовного провадження в спрощеному порядку без виклик сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва 25 червня 2024 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат внаслідок прострочки виплати страхового відшкодування задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не пропущений строк позовної давності при зверненні до суду із позовом про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну сплату регламентної виплати.

15 липня 2024 року представник ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», адвокат Бортник Л.В. звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва 25 червня 2024 року за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат внаслідок прострочки виплати страхового відшкодування, у якій просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва 25 червня 2024 року, та змінити його в мотивувальній та резолютивній частинах в частині стягнення пені, зменшивши її розмір з 42 729,32 грн.. до 22 104,72 грн., та в частині судового збору, зменшивши його пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розрахунок пені є необґрунтованим, та просив застосувати строк спеціальної позовної давності, оскільки стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 липня 2024 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу Стрижеусу А.М.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «СК «Уніка», подану адвокатом Бортник Л.В., на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Уніка» про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат внаслідок прострочки виплати страхового відшкодування.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року закінчено підготовчі дії у справі за апеляційною скаргою ПрАТ «СК «Уніка», подану адвокатом Бортник Л.В., на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Уніка» про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат внаслідок прострочки виплати страхового відшкодування, та призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

25 липня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Демарчук Н.О., в якому вона просила апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Уніка», подану адвокатом Бортник Л.В., залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, урахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Встановлено, що 19 грудня 2020 року мало місце ДТП. ОСОБА_2 у вказаний день о 09 годині 34 хвилини, керуючи автомобілем «Toyota Auris» д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху на перехресті вул. Бориса Кротова та вул. Підмогильною в районі е/о №66 не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу при виникненні небезпеки для руху або перешкод, яку водій об`єктивно спроможний виявити, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Vito 112 CDI» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивача, яка рухалась та загальмувала попереду. Внаслідок цієї ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Викладені фактичні обставини ДТП, а також вина ОСОБА_2 в її скоєнні встановлені постановою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2021 року, якою ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Уніка». Позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» із заявою про виплату страхового відшкодування, надав відповідні документи. Втім, ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» лише частково виплатило страхове відшкодування в розмірі 23190,80 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_1 суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 47979,45 грн., 3 річних за період з 25.03.2021 року по 07.06.2021 року у розмірі 295,76 грн., пеню за прострочення виплати за період з 25.03.2021 року по 07.06.2021 року - 1420,98 грн.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. А у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції правильно враховано правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18), де зазначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням; у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 у справі № 757/26834/15-ц (провадження № 61-23871св18), де зазначено, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, до спірних правовідносин слід застосовувати положення статті 625 ЦК України щодо стягнення зі страхової компанії трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Також рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_1 суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 47979,45 грн., 3 річних за період з 25.03.2021 року по 07.06.2021 року у розмірі 295,76 грн., пеню за прострочення виплати за період з 25.03.2021 року по 07.06.2021 року - 1420,98 грн.

Отже, врахувавши прострочення сплати страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про необхідність стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення грошового зобов`язання.

Апеляційний суд враховує, що розрахунки сум штрафних санкцій, додані до позову, перевірені та прийняті судом першої інстанції, є чіткими та зрозумілими, відповідачем в апеляційній скарзі не наведено аргументів щодо арифметичних помилок при їх обчисленні або неправильності застосування формул розрахунків.

Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» в апеляційній скарзі в цілому не заперечує права позивача на отримання грошових сум за прострочення грошового зобов`язання, та не наводить спростувань проти висновків суду першої інстанції по суті позову, а доводи апеляційної скарги зводяться до застосування судом строку спеціальної позовної давності та зменшення розміру пені відповідно до вказаного строку.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції проігноровано заяву відповідача про застосування строку позовної давності, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» просив застосувати спеціальний строк позовної давності до вимог про стягнення пені, які були заявлені позивачем в період з 08 жовтня 2021 року по 05 грудня 2023 року.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_1 суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 47979,45 грн., 3 річних за період з 25.03.2021 року по 07.06.2021 року у розмірі 295,76 грн., пеню за прострочення виплати за період з 25.03.2021 року по 07.06.2021 року - 1420,98 грн.

Відповідачем судове рішення, добровільно виконане 05 грудня 2023 року.

Отже, страхове відшкодування було виплачено на рахунок позивача 05 грудня 2023 року, і з цього часу вона дізналась про порушення своїх прав, спеціальна позовна давність за вимогами ОСОБА_1 про стягнення пені на час звернення до суду, а саме 30 квітня 2024 року, не спливла.

Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позивач звернувся до суду 02.05.2024 року, таким чином з моменту ухвалення судового рішення до звернення із позовом минуло менше року, а тому застосування спеціально строку позовної давності до позовних вимог щодо стягнення суми пені є неможливим.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Виходячи зі змісту наведеної норми, за прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика саме він має сплатити пеню, передбачену наведеним положенням, особі, яка має право на таке відшкодування, натомість за прострочення здійснення регламентної виплати з вини МТСБУ пеня нараховується за час такого прострочення і у такому разі Бюро має обов`язок сплатити її (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від19.07.2023 у справі № 910/16820/21).

За приписами статей 530, 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду конкретизувала критерій, на підставі якого суд застосовує частину третю статті 551 ЦК України, в постанові від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18, пункти 83-85), зазначивши, що одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Враховуючи викладене колегія судів дійшла до висновку, що поняття позовної давності у розумінні статті 256 ЦК України застосовується, лише у разі пропуску строку на таке звернення, а не час за який можливе таке стягнення.

Також відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, не передбачено обмеження періоду стягнення в один рік.

Отже доводи апелянта про перерахунок пені за вказаною заборгованістю є необґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд враховує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» не просило зменшити розмір неустойки з наведених підстав, які були зазначені ним вперше у апеляційній скарзі.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, висновків суду першої інстанції не спростовують, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки суду першої інстанції, яким була надана належна правова оцінка, зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», подану адвокатом Бортник Лесею Вікторівною, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна