печерський районний суд міста києва
Справа № 756/2895/24-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді- Бусик О. Л.

при секретарі судових засідань-Романенко Ю.О.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідачів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . Квартира АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище того ж будинку на праві спільної часткової власності належить співвідповідачам: ОСОБА_3 (1/2 частки, державна реєстрація 05 липня 2023 року), ОСОБА_7 (1/6 частки, державна реєстрація 31 жовтня 2023 року), ОСОБА_4 (1/6 частки, державна реєстрація 31 жовтня 2023 року) та ОСОБА_5 (1/6 частки, державна реєстрація 31 жовтня 2023 року).

08 липня 2023 року квартиру позивача було затоплено. Згідно з актом комісії ОСББ «Печерська мрія» від 10 липня 2023 року про залиття, причиною залиття було пошкодження зливного бачка в унітазі у квартирі АДРЕСА_2 . Цим же актом встановлено, що внаслідок залиття із квартири АДРЕСА_3 пошкоджено: паркет в холі, дверна коробка ванної кімнати, стеля, паркет, стіна, плінтус, та меблі в спальні. Посилаючись на те, що експертом надано висновок про суму матеріальних збитків, нанесених внаслідок залиття його квартири, однак відповідачі в добровільному порядку відмовляються усувати пошкодження належного позивачу житлового приміщення в зв`язку із залиттям, крім того, такими діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, позивач, просить стягнути в солідарному порядку із ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на його користь 262 400,00 грн компенсації завданих матеріальних збитків, 2020,00 грн витрат на проведення експертного дослідження, 200,00 грн витрат на пересилання досудових вимог та 20 000,00 грн компенсації завданої моральної шкоди.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

У квітні 2024 року відповідачка ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечувала. В обґрунтування своїх заперечень проти позову ОСОБА_3 зазначає, що власником квартири АДРЕСА_4 , був її чоловік, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті власника квартири, в ній ніхто із спадкоємців (відповідачів по справі) не проживає. Свідоцтво на право власності на частину квартири в порядку спадкування вона отримала 05 липня 2023 року. Зазначає, що основним доказом винуватості відповідачів, на який посилається позивач, є Акт про залиття. Відповідачка ОСОБА_3 наголошує, що акт від 10 липня 2023 року не відображає даних про саму подію залиття, дату залиття; характер залиття та його причину (зливний бачок, то є надуманою причиною сантехніка); завдана матеріальна шкода (обсяг необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття квартири. Крім того, в акті не зазначені особи, які допустили таке залиття, а також відсутні дані про зацікавлених осіб (від винної сторони), присутність яких є обов`язковою; відсутні дані, що власники квартири АДРЕСА_2 , або їх представники обізнані зі складеним актом. З урахуванням викладеного, Акт від 10 липня 2023 року є таким, що складений в порушення до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року, згідно до частини першої статті 78 ЦПК України, статті 79 ЦПК України, статті 80 ЦПК України, не може бути прийнятий судом до уваги, як допустимий, достовірний та достатній доказ, оскільки оформлений в порушення зазначених вимог, не містить даних, які б надали можливість встановити дійсні обставини, та у своїй сукупності не надає змоги дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

У травні 2024 року позивач подав до суду відповідь на відзив ОСОБА_3 , в якій зазначає про те, що законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

У травні 2024 року відповідач ОСОБА_5 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував. В обґрунтування своїх заперечень проти позову ОСОБА_5 зазначає, що свідоцтво про право на спадщину отримав 31 жовтня 2023 року, а залиття квартири відбулося 08 липня 2023 року, про що був складений співробітниками ОСББ «Печерські мрії» акт від 10 липня 2023 року. За таких обставин, на думку ОСОБА_5 , основним доказом його вини, на який покладається позивач є акт про залиття та звіт про незалежну оцінку майнових прав від 12 січня 2024 року. Однак зазначений акт про залиття, на думку ОСОБА_5 , за Формою та змістом не відповідає вимогам, зазначеним у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, оскільки в ньому не відображено даних про саму подію залиття, дату залиття, характер залиття та його причину (зливний бачок, то є надуманою причиною сантехніка), висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття, а також відсутні дані про зацікавлених осіб (від винної сторони), присутність яких є обов`язковою, відсутні дані що, власники квартири АДРЕСА_2 , або їх представники обізнані зі складеним актом, не зафіксована відмова ОСОБА_5 від складання акту чи його підписання.

Розмір матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири ОСОБА_5 вважає недоведеним позивачем, а тому просить суд у задоволенні позову відмовити.

У травні 2024 року позивач подав до суду відповідь на відзив ОСОБА_5 , в якій вказує на те, що колишній власник квартири АДРЕСА_4 , яка розташована на 16 поверсі (над квартирою позивача) ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто відповідач ОСОБА_5 , як один із спадкоємців за законом, що прийняв спадщину після смерті свого батька, та незалежно від того, чи отримав свідоцтво про право на спадщину, повинен нести відповідальність в межах своєї частки за залиття квартири позивача.

Доводи ОСОБА_5 про те, що акт залиття від 10 липня 2023 року є неналежним доказом наявності вини співвідповідача у залитті квартири позивача, не відповідає фактичним обставинам справи, є помилковим оскільки вказаний акт загалом відповідає вимогам, встановленим вищезазначеними Правилами, в ньому наведені: дата та місце складання, де трапилося залиття, подія, що трапилася, наслідки залиття, а також причина залиття. Акт складений уповноваженою посадовою особою - керуючої справами ОСББ «Печерська мрія», яке здійснює обслуговування та ремонт будинку АДРЕСА_5 .

Відсутність підпису колишнього власника пояснюється його смертю, а нові власники (спадкоємці померлого колишнього власника, в тому числі і відповідач ОСОБА_5 ) не повідомляли правління ОСББ про свої права на квартиру, не надавали правовстановлюючих документів на квартиру та з метою уникнення відповідальності за залиття квартири позивача, зволікали з оформленням відповідних свідоцтв про право на спадщину на квартиру і їх державною реєстрацією.

У червні 2024 року відповідач ОСОБА_5 подав до суду письмові пояснення, у яких зазначив про те, що в квартирі АДРЕСА_2 , співвласниками якої є відповідачі ніхто не проживає. Позивач подає в якості доказу залиття його квартири: акт залиття та звіт про незалежну оцінку майнових прав. Зазначає, що звіт про незалежну оцінку майнових прав не доводить причину залиття, він лише визначає вартість відновлювального ремонту квартири, тому цей документ не є доказом умисних або необережних дій відповідачів як співвласників квартири, розташованої зверху, в результаті яких було завдано шкоди майну позивача. Звертає увагу на те, що в акті від 10 липня 2023 року, який було складено через 2 дні після залиття, яке сталося 08 липня 2023 року, причиною залиття зазначено пошкодження зливного бачка унітазу квартири АДРЕСА_2 , проте не вказано: в якому конкретно з двох санвузлів квартири АДРЕСА_2 зливного бачка унітазу було виявлено пошкодження, в чому полягали такі пошкодження, яка частина/елемент зливного бачка були пошкоджені, що призвело до залиття, в чому конкретно полягало пошкодження певної частини або системи зливного бачка.

На думку відповідача ОСОБА_5 , 08 липня 2023 року стався реальний прорив центрального водопровідного трубопроводу будинку АДРЕСА_5 , як слідує із відповіді ПАТ АК «Київводоканал» від 25 серпня 2023 року.

Відповідач ОСОБА_5 вважає, що позивачем не надано доказів наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів й доказів вини співвласників квартири АДРЕСА_2 в її заподіянні.

Ухвалою суду від 12 липня 2024 року провадження у даній справі зупинено у зв`язку з призначенням по справі судової експертизи, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

16 жовтня 2024 року матеріали справи були повернуті до Печерського районного суду м. Києва та переданні судді для вирішення питання про поновлення провадження у справі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

У судовому засіданні, яке відбулось 20 листопада 2024 року, свідок ОСОБА_9 зазначила, що вона на момент залиття квартири працювала майстром ОСББ «Печерські мрії». Вказувала, що піднімалася до квартири відповідачів, але нікого не було вдома.

У судовому засіданні, яке відбулось 20 листопада 2024 року, свідок ОСОБА_10 пояснив, що на момент складання акту був присутній як сантехнік, щоб встановити причини залиття. Зазначив, що у квартирі АДРЕСА_6 , яка належить позивачу, побачив здутий паркет на підлозі, у ванній кімнаті на підлозі була вода. Піднявся на шістнадцятий поверх, у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності відповідачам побачив несправний, відкритий бачок унітазу, стеля в квартирі була суха. Власники квартири АДРЕСА_2 щодо залиття їх квартири не повідомляли.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_3 проти позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість, у задоволенні позову просила відмовити.

Представник відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 проти позову заперечував, у задоволенні позову просив відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, які підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків.

Суд установив, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 18 травня 2006 року.

08 липня 2023 року відбулось залиття квартири АДРЕСА_1 .

За фактом залиття квартири ОСОБА_1 , 10 липня 2023 року комісією ОСББ «Печерська мрія», на балансі обслуговування якого перебуває будинок АДРЕСА_5 , за участі: майстра ОСОБА_9 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_10 та власника квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_1 , складений акт про залиття, згідно якого встановлені наступні пошкодження квартири ОСОБА_1 , що сталися внаслідок залиття:

паркет в холі 2,0 м * 3,5 м = 7777,0 кв.м.;

дверна коробка ванної кімнати 0,2 м;

паркет в спальні 3,2 м * 3,5 м = 11,2 кв.м.;

пошкоджено плінтус (примикання до стіни) у спальні = 3,5 м.п.;

стіна в спальні 3,05 м * 4,8 м = 14,64 кв.м. водоемульсійне пофарбування;

стеля в спальні гіпсокартонний короб 0,4 м * 4,5 м.п. = 1,8 кв.м.;

у спальні пошкоджені меблі.

Згідно акту про залиття, причиною залиття квартири АДРЕСА_1 зазначено пошкодження зливного бачка унітазу в квартирі АДРЕСА_2 за цією ж адресою.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 28 грудня 2023 року, квартира АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище того ж будинку, на праві спільної часткової власності належить співвідповідачам: ОСОБА_3 (1/2 частки, державна реєстрація 05 липня 2023 року), ОСОБА_7 (1/6 частки, державна реєстрація 31 жовтня 2023 року), ОСОБА_4 (1/6 частки, державна реєстрація 31 жовтня 2023 року) та ОСОБА_5 (1/6 частки, державна реєстрація 31 жовтня 2023 року).

Відповідно до висновку оцінювача про об`єкт незалежної оцінки залитих приміщень квартири АДРЕСА_1 , від 12 січня 2024 року, складеного ПП «Експертзабезпечення», ринкова вартість матеріального збитку становить 262 400,00 грн.

Згідно із частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Частина друга статті 383 ЦК України визначає, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Статтею 10 ЖК України визначено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.

У відповідності до статті 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Відповідно до абз. 2 пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт.

Додатком 4 до вказаних Правил встановлено форму акта, з якої вбачається, що в ньому повинно бути відображено: дату складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частина першій та другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, умовою покладення на відповідача відповідальності за шкоду, завдану позивачу, є наявність вини останньої у спричиненні вказаної шкоди.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Аналогічний висновок зроблено Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 13 листопада 2019 року у рамках розгляду цивільної справи №757/31418/15-ц.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено частиною другою статті 77 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17.

Так, звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 посилається на акт про залиття від 10 липня 2023 року, яким визначено, що причиною залиття квартири АДРЕСА_6 є пошкодження зливного бачка унітазу в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності відповідачам.

У пункті 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих в Мін`юсті 25 серпня 2005 року за №927/11207, зазначено, що у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком № 4. Відповідно до даного додатку акт повинен містити дані про події, які відбулись, наслідки таких подій, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено.

Згідно із актом про залиття, складеним у складі майстра ОСОБА_9 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_10 та власника квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_1 , 08 липня 2023 року відбулось залиття квартири АДРЕСА_1 та згідно якого встановлено наступні пошкодження квартири, що сталося внаслідок залиття:

паркет в холі 2,0 м * 3,5 м = 7777,0 кв.м.;

дверна коробка ванної кімнати 0,2 м;

паркет в спальні 3,2 м * 3,5 м = 11,2 кв.м.;

пошкоджено плінтус (примикання до стіни) у спальні = 3,5 м.п.;

стіна в спальні 3,05 м * 4,8 м = 14,64 кв.м. водоемульсійне пофарбування;

стеля в спальні гіпсокартонний короб 0,4 м * 4,5 м.п. = 1,8 кв.м.;

у спальні пошкоджені меблі.

Вказані пошкодження, завдані квартирі позивача, підтверджуються також показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Судом встановлено, що наданий позивачем акт за формою та змістом відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачами не спростовані.

При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача, що вказаний акт не відповідає за формою та змістом встановленій формі, оскільки вказаний акт не підписано власниками квартири АДРЕСА_2 , оскільки із поданих відповідачами відзивів, вбачається, що відповідачі під час виникнення залиття та складання акту не перебували у вказаній квартирі. Таким чином, вказані відповідачі не могли б підписати вказаний акт.

Також, як вбачається із показів свідка ОСОБА_9 у квартирі АДРЕСА_2 ніхто не проживає.

Таким чином, судом встановлено, що 08 липня 2023 року під час затоплення квартири АДРЕСА_6 були відсутні власники квартири АДРЕСА_2 , однак останніх було повідомлено про залиття.

Вказане підтверджується також показами свідка ОСОБА_10 , який працював на посаді слюсаря-сантехніка ОСББ «Печерська мрія» та був присутнім під час складання акта від 10 липня 2023 року про залиття квартири.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання про доведеність того факту, що залиття квартири за адресою: АДРЕСА_7 , сталася з вини власників квартири АДРЕСА_2 , а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Разом з тим, доводи відповідачів, викладені у відзивах, про відсутність їх вини у залитті квартири позивача належними доказами не підтверджені.

Позивач вказує на те, що внаслідок залиття квартири йому було заподіяно майнову шкоду в розмірі 262 400,00 грн.

На підтвердження завданої шкоди долучено звіт про оцінку майна від 12 січня 2024 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1 становить 262 400,00 грн.

Суд вважає вказаний звіт належним та допустимим доказом у справі, таким чином факт завданням відповідачами позивачу майнової шкоди в розмірі 262 400,00 грн доведений належними та допустимими доказами.

Суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у загальному розмірі 262 400,00 грн, тобто із ОСОБА_3 131 300, грн, враховуючи її частку (1/2) у праві спільної часткової власності, а з ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 43 733,33 грн з кожного, враховуючи їх частки (1/6) у праві спільної часткової власності.

Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд погоджується з доводами позивача, що внаслідок залиття належної йому квартири, у якій він проживає, він зазнав душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачів, переніс емоційне напруження, що тягне за собою в своїй сукупності психологічний дискомфорт і моральні переживання, які погіршили його звичний спосіб життя, призвели до порушення душевної рівноваги, що вимагає від нього додаткових витрат часу, залучення душевних та матеріальних зусиль.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних страждань, які останній зазнав в результаті залиття квартири, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Однак, виходячи із засад розумності, об`єктивності, виваженості і справедливості, суд приходить до переконання, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн. є надмірним, а тому дана вимога підлягає частковому задоволенню, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у загальному розмірі 3 000 грн., тобто з ОСОБА_3 1 500,00, грн, враховуючи її частку (1/2) у праві спільної часткової власності, а з ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 500 грн., враховуючи їх частки (1/6) у праві спільної часткової власності.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється статтею 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом частини першої та пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно пункту 2 частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Так, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати пов`язані із проведенням експертизи, про стягнення яких заявляла позивач.

Частиною 6 статті 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Так, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У зв`язку із частковим задоволенням позову судовий збір підлягає стягненню із відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивача.

Крім того, із відповідачів на користь позивача підлягають стягненню у витрати за проведення оцінки майнової шкоди, завданої залиттям квартири в розмірі 2020,00 грн., враховуючи частки кожного з них у спільній частковій власності, у якості відшкодування витрат за пересилання кореспонденції в розмірі 200,00 грн., враховуючи частки кожного з них у спільній частковій власності.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 22, 383, 386, 1166, 1192 ЦК України, ст. ст. 10, 151 ЖК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року, Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих в Мін`юсті 25 серпня 2005 року за № 927/11207, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - задовольнити частково.

Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири 131 200 грн, у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 500,00 грн, та судові витрати в розмірі 2 533,38 грн.

Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири 43 733,33 грн, у рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн, та судові витрати в розмірі 844,46 грн.

Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири 43 733,33 грн, у рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн, та судові витрати в розмірі 844,46 грн.

Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири 43 733,33 грн, у рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн, та судові витрати в розмірі 844,46 грн.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_8 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_9 )

Відповідач - ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_10 )

Відповідач - ОСОБА_7 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_11 )

Відповідач - ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_12 )

Відповідач - ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_12 ).

Повний текст судового рішення складено 23 грудня 2024 року.

Суддя О. Л. Бусик