Дата документу 24.12.2024 Справа № 317/5578/24
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 317/5578/24 Головуючий у 1-й інстанції: Громова І.Б.
Провадження №22-ц/807/2382/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кухаря С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Прядко Дениса Володимировича на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 15 листопада 2024 року про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06 січня 2018 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, за актовим записом № 06, між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб, про що видано повторно свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 06 січня 2018 року. Від шлюбу сторони дітей не мають. Позивач зазначив, що спільне життя з відповідачкою виявилось невдалим. За час проживання у шлюбі погляди на сімейне життя та обов`язки розійшлися, у зв`язку з чим у сім`ї виникли непорозуміння. Спільного господарства не ведуть. Позивач також зазначив, що спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Майнового спору між подружжям немає.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд розірвати шлюбі між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 06 січня 2018 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головним територіальним управлінням юстиції у Запорізькій області, за актовим записом № 06.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху на підставі ч. 1 ст. 185 ЦПК України, оскільки вона не відповідає вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України (а.с.21).

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 15 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 було повернуто позивачеві на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України, оскільки позивачем не були виконанні вимоги ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2024 року про залишення позовної заяви без руху.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Прядко Денисом Володимировичем було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 15 листопада 2024 року, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції належним чином не перевірив доводів позивача, які мають значення для правильного вирішення справи, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, так, позивачем у додатках до уточненої позовної заяви були надані копії паспорту ОСОБА_2 із зазначенням зареєстрованого місця проживання відповідачки ( АДРЕСА_1 ), та підтверджуючі документи оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта» про направлення відповідачці первісної та уточненої позовної заяви за адресами місця реєстрації та місця проживання. Також, заявником апеляційної скарги зазначено, що за обома адресами відповідачкою були отримані зазначені документи про що є відмітки у рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення від 06 листопада 2024 року, копії яких 08 листопада 2024 року містяться в додатках до відповідного клопотання про долучення доказів у справі. На виконання ухвали суду першої інстанції від 25 жовтня 2024 року представником позивача через систему «Електронний суд» була подана уточнена позовна заява, в котрій зазначено повну адресу місця реєстрації та фактичну адресу проживання позивача, повну адресу місця реєстрації та фактичну адресу проживання відповідачки, зазначено твердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, додані докази (поштові чеки) надсилання відповідачу уточненої позовної заяви на дві адреси (адреса реєстрації та на адресу фактичного її проживання).

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 6 ст. 353 ЦПК України передбачено оскарження ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 6) ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженні у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Ухвала Запорізького районного суду Запорізької області від 15 листопада 2024 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, мотивована тим, що позивач не виконав вимоги ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2024 року про залишення позовної заяви без руху у визначений в ухвалі строк. Мотивуючи судове рішення, суд зазначив, що матеріали справи не містять інформації щодо актуальної адреси місця проживання чи перебування відповідачки, що позбавляє суд можливості перевірити, чи належить справа до територіальної підсудності Запорізького районного суду Запорізької області.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

У справі "Bellet v. France" ("Белле проти Франції", рішення від 04 грудня 1995 року), Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В).

Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175, 177 ЦПК України.

Частиною 4 статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з частиною 1 статті 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження, суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 ЦПК України.

Частинами 1, 2, 3 статті 185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, що ухвалою Запорізького районного суду від 25 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції зазначає, що позовна заява не містить повної адреси місця проживання відповідачки, а зазначена адреса місця проживання відповідачки ( АДРЕСА_2 ) згідно з відповіддю Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області №5189 від 21.10.2024 (а.с.20) відсутня в Широківській сільській раді. Крім того, позовна заява не містить підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

На виконання зазначеної ухвали суду, 04 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 , адвокат Прядко Д.В. подав заяву про усунення недоліків та уточнену позовну заяв, у якій зазначено адресу місця реєстрації позивача, зазначено адресу його фактичного місця проживання, змінено адресу місця реєстрації відповідачки на АДРЕСА_3 , зазначено адресу її фактичного місця проживання. Виконано вимоги п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України, а саме, зазначено, що позивачем не подано іншого позову(позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

До уточненої позовної заяви було надано копію паспорту ОСОБА_2 серія НОМЕР_2 , що підтверджує її місце реєстрації, як відповідачки по справі, а саме АДРЕСА_1 . Однак, відбулося перейменування вулиць, у зв`язку із цим «Уїздна» змінилася на вулицю «Повітова». Зазначає, що дана адреса для позивача є останньою відомою адресою місця реєстрації відповідачки та на підставі неї була визначена територіальна підсудність суду. Також позивач зазначає, що відповідачка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , однак у позивача ніяких письмових підтверджень не має.

Так, у матеріалах цивільної справи міститься копія Паспорту громадянина України подані у додатках до уточненої позовної заяви із зазначенням реєстрації місця проживання відповідачки ( АДРЕСА_1 ) ( а.с. 30).

Згідно з ч. 6. ст. 187 ЦПК України, у разі, якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд, не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Судом була отримана відповідь від Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області №5531 від 11 листопада 2024 щодо відомостей про місце реєстрації відповідачки. Згідно з цією відповіддю вбачається, що адреси, а саме, АДРЕСА_1 раді не існує ( а.с. 20).

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 9, 10 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації, проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Отже, законодавством передбачено право та можливість позивача звертатися із позовами до суду до відповідача за останнім відомим зареєстрованим місцем, а відтак ОСОБА_1 правомірно звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області із позовом про розірвання шлюбу, оскільки останнє відоме місце реєстрації відповідачки є АДРЕСА_5 .

Відповідно до абзацу 2 частини першої та дев`ятої статті 187 ЦПК України, якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (частина десята статті 187 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 569/2295/19 (провадження № 61-14212св19) зазначено, що «повернення позовної заяви позивачеві із вказаних в оскаржуваних судових рішеннях підстав законом не передбачено, оскільки у разі встановлення того, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає її за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, а у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі».

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 501/2443/18 (провадження № 61-12785св19) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.05.2022 року у справі № 552/3486/20 (провадження № 61-19159св20).

Таким чином, посилання суду на те, що позивач не надав інформації щодо актуальної адреси місця проживання чи перебування відповідача не відповідає дійсності, оскільки на підтвердження місця реєстрації відповідачки було надано копію паспорту ОСОБА_2 .

Крім того, до уточненої заяви долучені копії чеків з поштового зв`язку АТ "Укрпошта", копії опису, що підтверджують направлення відповідачці первісної позовної заяви про розірвання шлюбу на адресу її реєстрації, направлення відповідачці уточненої позовної заяви на адресу її реєстрації та на адресу її фактичного місця проживання ( АДРЕСА_4 ). Дані документи наявні в матеріалах справи.

08 листопада 2024 року, адвокатом позивача було отримано з поштового зв`язку АТ "Укрпошта" рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення саме ОСОБА_2 за № відправлення 594 та №608.

З вищевказаних поштових рекомендованих повідомлень вбачається те, що відповідачка дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_6 , оскільки за цими адресами нею були отриманні цінні листи, що підтверджується її підписом на рекомендованих повідомленням. Дані документи наявні в матеріалах справи (а.с. 70-71).

Як вбачається з матеріалів справи, 08 листопада 2024 року представником позивача через підсистему «Електронний суд" було подано клопотання про долучення доказів до справи №317/5578/24, а саме: копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №594 та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №608, що підтверджують місце проживання та реєстрації відповідача, зокрема про обізнаність ОСОБА_2 про наявність позову про розірвання шлюбу і його розгляд у суді. Проте зазначені документи не були враховані судом першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 .

Аргументи апеляційної скарги є виправданими.

З урахуванням наведеного вище повернення позовної заяви з підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, гарантованого йому національним та європейським законодавством.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного та враховуючи фундаментальний принцип безперешкодного доступу до правосуддя, визначений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (п. 1 ст. 6), апеляційний суд вважає, що постановлена Запорізьким районним судом Запорізької області 15 листопада 2024 року ухвала про повернення позову підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України (порушення норм процесуального права).

З огляду на викладене ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до Запорізького районного суду Запорізької області.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Прядко Дениса Володимировича, - задовольнити.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 15 листопада 2024 року у цій справі скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 24 грудня 2024 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Кухар С.В.