Справа № 761/7381/22
Провадження № 2/761/1423/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Саадулаєва А.І.,

за участю секретаря: Лишняк А.О.,

від позивача: представник ОСОБА_1 ,

від відповідача: представник ОСОБА_2 ,

від третьої особи: представник ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо позову: ОСОБА_6 , про розподіл спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано до провадження судді Саадалуєва А.І.

Предметом позову було:

1. Визнати 26,9 % двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 43,7 м кв., особистою власністю позивача;

2. Розділити майно:

- визнавши за позивачем право власності на двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 43,7 м кв., вартістю 1292358 грн.;

- 1/2 частину боргових зобов`язань перед ОСОБА_6 в сумі 698093,61 грн.

3. Відповідачці виділити:

- грошові кошти 340350,00 грн.;

- 1/2 частину грошових коштів від вартості 73,1% квартири, що є спільною сумісною власністю на даний час в сумі 472456,00 грн.;

- 1/2 частину боргових зобов`язань перед ОСОБА_6 в сумі 698093,61 грн.;

- 302281,00 грн. грошових коштів, які є компенсацією різниці між 1/2 частиною грошових коштів, які є спільними грошовими коштами за які придбано квартиру та коштів, які відповідачка витратила не в інтересах сім`ї.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.01.2023 року зупинено провадження у справі № 761/7381/22 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо позову: ОСОБА_6 , про розподіл спільного майна подружжя, до набрання законної сили рішення у справі № 761/1956/20.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.04.2024 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо позову: ОСОБА_6 , про розподіл спільного майна подружжя - поновлено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.11.2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд закрив підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з відповідачем перебували у шлюбі з 06.05.2010 року, який було розірвано. Під час перебування в шлюбі ними було придбано наступне майно: грошові кошти в іноземній валюті сумі 7000 доларів США та 5000 євро, які зберігалися в квартирі за адресою АДРЕСА_1 ; двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 43,7 м.кв., яка придбана на підставі договору купівлі-продажу від 06 серпня 2011 року, яку було придбано за 520000 гривень та на даний час її вартість складає 1292358 грн.; грошові кошти, які було сплачено позивачем в рахунок забезпечувального платежу при укладенні попереднього договору купівлі-продажу двокімнатної квартири із забудовником ТОВ «КУА «Крістал Ессет Менеджмент» в новобудові АДРЕСА_2 , що зводиться забудовником ТОВ БК «Інтергал Буд» в сумі 1395187,22 грн. Позивач працює геологом і його робота пов`язана з частими відрядженнями, в тому числі, за межі України. Під час останнього відрядження в листопаді 2019 року йому зателефонувала дружина та повідомила про крадіжку грошей та документів. Доказом наявності грошових коштів є витяг з ЄРДР, в якому зазначено, що невідомі особи викрали золоті прикраси, вищезазначені грошові кошти, свідоцтво про шлюб між сторонами та два договори купівлі-продажу квартир за адресою АДРЕСА_1 , та за адресою АДРЕСА_2 , паспорт позивача та його диплом.

Як зазначає позивач, двокімнатна квартира за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 43,7 м кв., була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 06 серпня 2011 року в шлюбі, але частково за особисті дошлюбні кошти позивача. Частину коштів, яких не вистачало, в сумі 80000 грн. позивачем було позичено на підприємстві за місцем його роботи. 380143 грн. були їх спільними грошовими коштами у придбанні спірної квартири та які підлягають розподілу між ними.

Крім того, 03.02.2020 року було укладено договір про зміну сторін в зобов`язанні та внесення змін до Попереднього договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісовенко В.В. 15 серпня 2016 року за реєстровим № 1059 між позивачем, третьою особою та ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент» за яким було замінено сторону у зобов`язанні: з позивача на третю особу ОСОБА_6 . Даний договір було укладено за письмовою нотаріальною згодою відповідачки ОСОБА_5 . Відповідачці було відомо про те, що грошові кошти на інвестування в новобудову в сумі 42000 доларів США ними було отримано в борг у ОСОБА_6 , саме тому відповідачка надала свою нотаріальну згоду на укладання цієї угоди.

Отже, вважає, що у них з відповідачкою, як у подружжя, крім права спільної сумісної власності на грошові кошти, які було інвестовано у новобудову за рахунок позичених грошових коштів, внаслідок укладення договору позики, виникло також і зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники, та що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином, боргові зобов`язання позивача перед третьою особою ОСОБА_6 з сумі 1 395 187,22 грн. виникли в інтересах сім`ї, тому повинні бути враховані при розподілі майна подружжя. Таким чином, враховуючи вищенаведені розрахунки, вважав, що є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає розподілу наступне:

- грошові кошти в іноземній валюті сумі 7000 доларів США та 5000 євро, які зберігалися в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , що в гривневому еквіваленті дорівнює 340350 грн. спільних грошових коштів було витрачено відповідачкою не в інтересах сім`ї;

- 1/2 частина грошових коштів складає 170175 грн.;

- 73,1% двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 43,7 м.кв. вартістю 944713 грн.;

- 1/2 частина складає - 472456 грн.;

- спільні боргові зобов`язання перед ОСОБА_6 в сумі 1395187,22 грн.;

- 302281 грн. складає різниця між 1/2 частиною грошових коштів, які є спільними грошовими коштами за які придбано квартиру та коштів, які відповідачка витратила не в інтересах сім`ї.

Домовленості про розподіл майна мирним шляхом ними не досягнуто, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом до відповідача.

Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечила проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що грошові кошти у розмірі 7000 доларів США та 5000 євро, які зберігались у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , не були витрачені відповідачем на власний розсуд не в інтересах сім`ї, що підтверджується відкритим кримінальним провадження, досудове розслідування за яким триває. Позивач, в період вирішення питання про розірвання шлюбу, з власної ініціативи без відома відповідачки відступив право на укладення основного договору купівлі-продажу двокімнатної квартири із забудовником ТОВ «КУА «Крістал Ессет Менеджмент» за будівельною адресою: АДРЕСА_2 , іншій особі та використав, отримані від ОСОБА_6 , спільні грошові кошти, що були сплачені, як забезпечувальний платіж на свій розсуд не в інтересах сім`ї. Щодо посилань позивача на те, що відповідачка нібито з власної волі виїхала з квартири, що є спільною власністю подружжя за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачка стверджує, що виїхала зі спільної спірної квартири саме через те, що позивач, разом з дитиною її вигнав з квартири, до того ж неодноразово застосовував до неї фізичну силу та психологічний тиск, що позначилося і на психічному здоров`ї дитини. Щодо тверджень позивача про те, що начебто 26,9 % спірної квартири є його особистою власністю, оскільки квартира частково придбавалася з його дошлюбних заощаджень у АТ «Родовід банк» та за рахунок позики у ДІ «Київський інститут інженерних вишукувань і досліджень «Енергопроект», то, як вбачається з долучених доказів, то вони не містять підтвердження тому, що вказані грошові кошти знімалися з рахунку або з вказаних рахунків сума перераховувалась на рахунок продавця, у зв`язку з купівлею квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Натомість, квартира була придбана за рахунок спільних коштів подружжя, частину з яких у сумі 8000 доларів США, що в еквіваленті складало на день купівлі-продажу квартири 78249,60 грн. були надані батьками відповідачки. Також відповідачка звертає увагу, що погашення позики за Договором позики № 660 від 04.08.2011 відбулося у період шлюбу, тобто за рахунок спільного майна подружжя. Відповідачка заперечує проти такого розподілу майна та наполягає на розподілі квартири за адресою: АДРЕСА_1 у рівних частинах між позивачем та відповідачкою. Запропонований позивачем розподіл не буде справедливим, оскільки спільна малолітня дитина проживає із матір`ю, що визначено рішенням суду. Позивач також з дня розірвання шлюбу не утримує свою малолітню дитину, весь тягар покладений на відповідачку. Зокрема, відповідачка звернулася із заявою до суду про стягнення аліментів на малолітню дитину ОСОБА_7 .

Від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, в якій просив суд:

1. Визнати 26,9 % двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 43,7 м кв., особистою власністю позивача;

2. Розділити майно:

- визнавши за позивачем право власності на двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 43,7 м кв., вартістю 1292358 грн.;

3. Відповідачці виділити:

- грошові кошти 340350,00 грн.;

- 1/2 частину грошових коштів від вартості 73,1% квартири, що є спільною сумісною власністю на даний час в сумі 472456,00 грн.;

4. Стягнути з ОСОБА_5 на користь позивача 25621,72 доларів США та 5675,00 грн. в порядку регресу.

Відповідач подала до суду відзив на змінений предмет позову, в якому заперечила проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Від позивача до суду надійшла заява про зміну предмету позову, в якій просив суд:

1. Визнати 26, 9 % двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 43,7 м кв., моєю особистою власністю;

2. Розділити майно, визнавши за позивачем право власності на двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 43,7 м кв., вартістю 1292358 грн.;

3.Стягнути:

- з ОСОБА_5 на користь позивача 25621,00 грн. в порядку регресу;

- з ОСОБА_5 на користь позивача 1/2 частину спільних грошових коштів, від суми 340350,00 грн., що було витрачено відповідачкою не в інтересах сім`ї, а саме 170175,00 грн.;

4. Відповідачці виділити:

- 1/2 частину грошових коштів від вартості 73,1% квартири, що є спільною сумісною власністю в сумі 472356,00 грн. що перебувають на депозитному рахунку Шевченківського районного суду м. Києва.;

- 1/2 частину спільних грошових коштів від суми 340350,00 грн., що було витрачено відповідачкою не в інтересах сім`ї, а саме 170175,00 грн.

Відповідач подала до суду відзив на змінений предмет позову, в якому заперечила проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Від позивача до суду надійшли додаткові пояснення.

В судовому засіданні, яке відбулось 04.12.2024 року, представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні, яке відбулось 04.12.2024 року, представник відповідача заперечила проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні, яке відбулось 04.12.2024 року, представник третьої особи не заперечив проти задоволення позовних вимог, підтримав позовні вимоги в частині, що стосуються інтересів третьої особи.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, представника третьої ооби, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.05.2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_7 .

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.07.2020 року (справа №761/47109/19) шлюб між сторонами було розірвано (https://reyestr.court.gov.ua/Review/90738255).

06.08.2011 року ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу квартири придбав квартиру АДРЕСА_4 .

Сторони не заперечували, що вказана квартира була спільним майном подружжя.

Також з матеріалів справи вбачається, що 15.08.2016 року між ТОВ «КУА «КрісталЕссет Менеджмент» та ОСОБА_4 був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири за умовами якого сторони зобов`язувались в майбутньому, але не пізніше 30.09.2018 року, укласти Договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ТОВ «КУА «КрісталЕссет Менеджмент» зобов`язується передати у власність квартиру АДРЕСА_2 , а ОСОБА_4 зобов`язується прийняти цей об`єкт та належним чином оплатити його вартість в обсязі, визначеному цим Попереднім Договором.

Згідно з умовами договору, ОСОБА_4 мав сплатити забезпечувальний платіж у розмірі 1 326 749,73 грн.

Крім того, як вбачається ОСОБА_5 , як дружина, 15.08.2016 року надала нотаріально посвідчену згоду на укладення правочинів, спрямованих на придбання квартири АДРЕСА_2 . Згода зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій за №1058.

03.02.2020 року між ТОВ «КУА «КрісталЕссет Менеджмент», ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено Договір про заміну сторони за яким була замінена сторона в попередньому договорі купівлі-продажу квартири від 15.08.2016 року на нового Покупця - ОСОБА_6 .

Суд вважає необхідним зазаначити, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києві від 26.09.2022 року у справі № 761/1956/20, позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «КрісталЕссет Менеджмент» про поділ спільного майна подружжя - задоволено частково. В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 . В позові ОСОБА_5 про стягнення різниці вартості майна відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 07.02.2024 року у справі № 761/1956/20, апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2022 року в частині відмови у задоволенні в позові ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «КрісталЕссет Менеджмент» про стягнення різниці вартості майна скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким в порядку поділу майна подружжя виділити ОСОБА_5 1/2 спільних грошових коштів у сумі 663374,86 грн.

Як встановлено судом апеляційної інстанції у постанові Київського апеляційного суду від 07.02.2024 року у справі № 761/1956/20 «Посилання відповідача на нотаріальну згоду ОСОБА_5 від 15.08.2016 року на придбання відповідачем квартири та укладання відповідних договір купівлі-продажу не може бути підтвердженням надання згоди позивача на заміну сторони договору, враховуючи погіршення відносин між сторонами та наявності позову про розірвання шлюбу.».

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року по цивільній справі №759/156/23 у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ТОВ "Компанія з управлінням активами "Крістал Ессет Менеджмент", ОСОБА_6 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук В. Ю. про визнання недійсним договору про зміну сторони в зобов`язанні та внесення змін до попереднього договору купівліпродажу квартири було відмовлено.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 16 листопада 2023 року по цивільній справі №939/2798/21 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 про стягнення боргу, позовні вимоги задоволено частково. З ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_6 заборгованість у розмірі 49243 (сорок дев`ять тисяч двісті сорок три) долари США 44 центів, яка складається із: 40 000,00 доларів США - заборгованості за розпискою і 9243,44 доларів США - відсотки за користування позикою, та 11350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) гривень - відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до нотаріальної заяви ОСОБА_6 від 06 травня 2024 року, реєстровий №2163, посвідченої приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Івчук С.С., ОСОБА_4 здійснив повний розрахунок з відсотками згідно рішення Бородянського районного суду по справі №939/2798/21 від 27 листопада 2023 року та боргової розписки від 06.08.2016 року, а саме 51243 (п`ятдесят одна тисяча двісті сорок три) долари США 44 центи, та 11350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) гривень 00 копійок за відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 18.04.2024 року у справі № 939/39/23, у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про визнання недійсною розписку від імені ОСОБА_4 від 06 серпня 2016 року про отримання ним грошових коштів у розмірі 42000,00 доларів США в ОСОБА_6 і застосувати реституцію - відмовлено.

Крім того, як зазначено сторонами, під час перебування у шлюбі у власності сторін були грошові кошти в іноземній валюті у сумі 7000 (сім тисяч) доларів США та 5000 (п`ять тисяч) євро, які зберігалися в квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

Додатковим доказом наявності грошових коштів є витяг з ЄРДР, в якому зазначено, що невідомі особи викрали золоті прикраси, вищезазначені грошові кошти, свідоцтво про шлюб між сторонами та два договори купівлі-продажу квартир за адресою АДРЕСА_1 та за адресою АДРЕСА_2 , паспорт та диплом ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника і членам його сім`ї (ч. 1 ст. 365 ЦК).

Суд ухвалює рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 2 ст. 365 ЦК).

У разі поділу кожен учасник має право отримати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 у справі № 638/18231/15-ц, провадження № 14-712цс19, дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність у законі вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають із правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. 2, 4 і 5 ст. 71 СК).

Згідно ч. 4,5 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно ч.1 ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №638/18231/15-ц, провадження № 14-712цс19, встановлено, що якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині.

Подібний висновок було викладено у постанові Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 року по справі №463/13099/21, постанові Касаційного цивільного суду від 27.03.2023 року по справі №199/6112/20, постанові Касаційного цивільного суду від 07.12.2022 по справі № 523/12959/18, постанові Касаційного цивільного суду від 17.11.2021 по справі № 756/11915/17, постанові Касаційного цивільного суду від 22.04.2021 по справі № 161/5448/18.

Згідно ч. 7 ст. 57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Згідно ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно норм ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до вимог ч. ч. 2, 4 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 713/285/2012, Верховний Суд зазначив, що для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя. До того, як позикодавець надасть кошти позичальникові (дружині або чоловікові), в останнього немає права власності на це майно, воно виникає лише після одержання грошових коштів. Таким чином, той з подружжя, хто укладає договір позики (позичає кошти), не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин.

Відповідно до висновку, викладеному у постанові ВП ВС від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц, про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають із правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Велика Палата Верховного Суду вважає слушними доводи Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в ухвалі від 13 листопада 2019 року щодо змісту статті 541 ЦК України, який свідчить про те, що солідарне зобов`язання виникає лише у випадках, встановлених договором або законом. Тобто солідарні зобов`язання виникають лише у випадках, передбачених договором чи актом чинного законодавства (див. наприклад постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц (провадження № 14-81 цс 18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178 цс 18), від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (провадження № 14-386 цс 18), від 23 січня 2019 року у справі № 712/21651/12) (провадження № 14-526 цс 18)).

Як зазначено у правовій позиції у постанові КЦС ВС від 24 листопада 2021 року у справі № 675/347/18-ц, то суд дійшов висновку, що розписка не підтверджує використання позичених коштів на цілі, зазначені у цій розписці, а саме: "Висновки Верховного Суду. Визначаючи вказані транспортні засоби особистою приватною власністю Д., суди не звернули уваги на те, що ці договори не можуть спростувати презумпцію спільного сумісного майна подружжя. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що отримані кошти за договорами позики використані ним за призначенням, тобто на придбання транспортних засобів. Сам по собі факт зазначення у розписках про ціль позики, безумовно не свідчить про те, що позика витрачена на придбання вказаних транспортних засобів."

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання за позивачем право особистої власності 26,9% квартири та розділу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , не підлягають задоволенню, з огляду на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києві від 26.09.2022 року у справі № 761/1956/20, позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «КрісталЕссет Менеджмент» про поділ спільного майна подружжя - задоволено частково та в порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 , і сторона позивача не була позбавлена права у справі №761/1956/20 доводити, що частки у праві власності на дану квартиру у сторін були нерівними.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_5 на користь позивача 25621,72 долари США та 5675,00 грн. в порядку регресу, то суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що позичені ОСОБА_4 у ОСОБА_6 грошові кошти під час шлюбу, були використані ОСОБА_4 в інтересах сім`ї та за призначенням саме оплати вартості квартири, яка інвестувалась сторонами під час шлюбу, а саме, із матеріалів справи не прослідковується зарахування даних коштів в рахунок оплати вищезазначеної квартири, а тому суд дійшов висновку, що у відповідача не виникло солідарне зобов`язання щодо сплати боргу, який виник на підставі договору позики, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Також суд вважає за необхідне зазначити про те, що сам по собі факт зазначення у розпизці про ціль позики, безумовно не свідчить про те, що позика витрачена саме на придбання квартири.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_5 на користь позивача 1/2 частину грошових коштів, та визнання за ОСОБА_5 1/2 частину грошових коштів, які зберігались у квартирі сторін в іноземній валюті, що еквівалентно 340350,00 грн., то суд дійшов висновку, що дані позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на те, що сторонами зазначено та підтверджено витягом з ЄРДР №0011179 від 19.11.2019, що фактично відповідач не володіє та не розпоряджається даними грошовими коштами, а саме спірні грошові кошти були викрадені з місця їх спільного проживання.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 265, 268, 273, 353-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо позову: ОСОБА_6 , про розподіл спільного майна подружжя - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складений та підписаний 16.12.2024 року.

Суддя: