Справа №442/156/24
Провадження №2/442/336/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Медведика Л.О.,

з участю секретаря судових засідань Далявської Л.І.,

розглянувши в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить стягнути з відповідача 27471,36 грн заборгованості по заробітній платі, 41888,00 нрн. середнього заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та 5000 грн. моральної шкоди та 3000 грн витрат на правову допомогу.

Позов обґрунтовує тим, що 18 лютого 2017 року вона була прийнята Товариством з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я» на роботу сестрою медичною. З грудня 2019 року підприємство почало із затримкою, нерегулярно та не в повному обсязі виплачувати заробітну плату. Згідно виписки з її банківського рахунку в АТ «Ощадбанк» їй було виплачено у 2020 році заробітну плату у розмірі 900,00грн. У зв`язку із запровадженням карантину, згідно Постанови КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», робота у 2020 році та 2021 році ТОВ «ОПК «Планета Здоров`я» зупинялася на кілька місяців. Однак, і у ці місяці, коли підприємство відновлювало роботу, заборгованість із виплати її заробітної плати не була погашена. 15.03.2023 була звільнена з роботи згідно ст.38 КЗпП України за власним бажанням. При звільнені, Відповідач, порушуючи ст.с.47, 116 КЗпП України не ознайомив її з Наказом №25-К від 15.03.2023, не повідомив про розмір нарахованих сум при звільнені та відповідно не провів розрахунок. Протягом тривалого часу вона усно зверталася до керівництва бухгалтерії ТОВ «ОПК «Планета Здоров`я» з вимогою надати передбачену законодавством інформацію, документи та виплатити кошти, але крім постійних обіцянок та прохань почекати, вона нічого не отримувала. 07 листопада 2023 року вона звернулася до Відповідача вже з письмовою заявою з вимогою надати копію наказу, повідомити про нараховані суми під час звільнення і виплатити невиплачену заробітну плату і інші належні їй кошти, надіславши її рекомендованим поштовим відправленням АТ «Укрпошта» на адресу місцезнаходження ТОВ «ОПК «Планета Здоров`я», зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 82200, м.Трускавець, вул.Суховоля, 61. 15 листопада 2023 року рекомендоване поштове відправлення було доставлене за адресою місцезнаходження Відповідача, однак уповноважені працівники підприємства відмовилися його отримати у відстеженні зазначено «Відправлення не вручене під час доставки: інші причини». Її лист знаходився на поштовому відділенні протягом місяця, до 08.12.2023, але представники Відповідача, незважаючи на повідомлення АТ «Укрпошта» навмисно його не отримували. У зв`язку із наведеним хоче зазначити, що, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) зазначила, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення «належним». Таким чином, вважає, що представники Відповідача навмисно відмовилися отримати її лист 15.11.2023, знаючи про його зміст, оскільки невиплата заробітної плати на даному підприємстві має масовий характер, у зв`язку з чим працівники змушені стягувати зароблені кошти у судовому порядку. Відтак, вважається, що ТОВ «ОПК «Планета Здоров`я» належним чином повідомлене про її вимоги. Про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вона самостійно дізналася з індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, наданих ГУ ПФУ у Львівській області 02.11.2023 року (форма ОК-5), де під кодом 32114084 зазначено страхувальника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я». Відповідно до даних відомостей їй нарахована заробітна плата за грудень 2019 року 4751,34грн, за січень 2020 року у розмірі 5724,91грн, лютий 2020 року - 5724,91грн, за березень 2020 року - 4173,00грн. Крім того, на день звільнення в березні 2023 року підприємство нарахувало їй 28890,88грн. Загальна сума заборгованості по нарахованій заробітній платі складала 49265,04 грн, з відрахуванням обов`язкових податків та зборів у розмірі 19,5% - 39658,36 грн. Зважаючи на таку протиправну бездіяльність даного підприємства відносно неї, вона звернулася із відповідними заявами до Управління праці та соціального захисту населення Трускавецької міської ради, Головного управління ДПС у Львівській області, Дрогобицького районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області. Тільки після реагування вищезазначених установ та правоохоронного органу, Відповідач виплатив їй 27 листопада та 05 грудня 2023 року кошти у розмірі 36911,00грн. Всі виплати ТОВ «ОПК «Планета Здоров`я» проводило у готівковій формі. Отже, Відповідачем їй не повністю виплачено заборгованість із заробітної плати, борг за підприємством становить 2747,13грн. У зв`язку із наведеними, не проведенням повного розрахунку 15 березня 2023 року, який мав бути на день звільнення і ігноруванням її законних вимог Відповідачем, вона змушена звертатися за захистом порушених прав, як працівника, до суду.

Ухвалою судді від 08.01.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Призначено судове засідання на 26.01.2024.

Оглянувши матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 18.02.2017 по 15.03.2023 працювала сестрою медичного невідокремленого підрозділу санаторію «Женева» (Товариство з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я»).

На підставі наказу від 15.03.2023 №25-К ОСОБА_1 звільнено з роботи за власним бажанням.

Як стверджує позивач, на день звільнення з нею не було проведено повного розрахунку. Загальна сума заборгованості по нарахованій заробітній платі складала 20374,16грн, з відрахуванням обов`язкових податків та зборів у розмірі 19,5% - 39658,36 грн.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст.81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу, своїх вимог або заперечень.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов, а тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України суд вирішив даний спір за наявними матеріалами.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необхідність зазначення в судових рішення чіткого обґрунтування результатів оцінки доказів передбачена й у ст.263 ЦПК України, відповідно до якої судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, суд повинен зазначити мотиви його прийняття чи відмови у прийнятті.

Основним Законом України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом, як закріплено у статті 43.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі ст.97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст.22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно з частиною першою ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини першої ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами Кодексу Законів України про працю, Закону України «Про оплату праці», а позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Враховуючи вищенаведене, а саме те, що заборгованість відповідача повністю не погашена, заборгованість по заробітній платі та конденсації за невикористані дні відпустки складає 9161,52 грн., зазначену суму слід стягнути з відповідача в користь позивачки.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника (стаття 117 КЗпП України).

Відповідно до п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку у зв`язку з затримкою розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

З даного приводу в постанові Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні ) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У наведеному позивачкою розрахунку середньої заробітної плати, вбачається, що середньоденна заробітна плата за повні місяці роботи, які були ще жовтні та листопаді 2020 складає 238,00 грн.

Кількість робочих днів за час затримки виплати у розмірі 39658,36грн з 15.03.2023 по 27.11.2023 (дату отримання частини коштів) становить 176 днів. Звідси, середній заробіток становить: 238,00грн х 176 дні = 41888,00грн.

Крім того, такими, протиправними діями відповідача позивачу ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, яка, як стверджує позивач, виразилась у тому, що вона зазнала моральних страждань, які виразились в неотриманні коштів, необхідних їй для проживання протягом тривалого періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, принизило її. Розмір завданої їй моральної шкоди оцінює в 5000 грн.

Стаття 23 ЦК України закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди як способу захисту суб`єктивних цивільних прав, відповідно до якої - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Отже, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди слід враховувати те, що підставами відшкодування шкоди за цим деліктом є: а) наявність шкоди; б) протиправна дія заподіювача шкоди; в) наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою.

Відповідно до вимог ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами від 25.05.2001 №5 (далі-Постанова) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Пунктом 9 Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд відповідно має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Крім цього, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується те, що не можна відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір буде мати суто умовний вираз. Разом з тим, розмір відшкодування повинен бути адекватним заподіяній моральній шкоді.

З таких підстав, проаналізувавши покликання позивачки, викладені у позовній заяві, якими вона обґрунтовує заподіяну їй моральну шкоду, суд приходить до висновку, що дана позовна вимога підлягає до задоволення, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн., що на думку суду буду достатнім та співмірним.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 5450,40 гривень судового збору (2 позовні вимоги: стягнення заборгованості по заробітній платі, похідна вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди * 3028,00 грн).

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивач скористався правовою допомогою, витрати за яку згідно детальний опис розміру правничої (правової) допомоги становлять 3000 грн.

У п.1 ч.1 ст.133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Зі змісту ст.137 ЦПК України вбачається, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. . Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов в цій частині теж слід задоволити та стягнути з відповідача в користь позивачки 3000 грн. витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.12, 13, 81, 264, 280-282 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задоволити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я» в користь ОСОБА_1 :

-заборгованость по заробітній платі в розмірі 27471,36 (двадцять сім тисяч чотириста сімдесят одну гривню 36 коп) гривень;

- 41888,00 (сорок одну тисячу вісімсот вісімдесят вісім гривень)середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні;

-5000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди;

-3000 (три тисячі) гривень витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс Планета Здоров`я» в дохід держави 5450,40 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят гривень 40 коп) гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс Планета Здоров`я», , адреса: м.Трускавець вул.Суховоля 61, Львівської області.

Суддя Медведик Л.О.