справа № 619/9253/24
провадження № 2/619/2170/24
РІШЕННЯ

іменем України

24 грудня2024 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого суддіБолибока Є.А.
за участю секретаря судового засідання Ломанової І.А.

Справа № 619/9253/24

Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС»;

третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайлович;

третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександр Валентинович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Стислий виклад позиції сторін.

13 листопада 2024 року ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Цокало Т.М., через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», у якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 27191 виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про звернення стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за Кредитним договором №CCNG630476985 від 26.09.2016, укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», який є стягувачем за виконавчим провадженням ВП №66459217. В обґрунтування позову зазначила, що впровадженні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В. перебуває на виконанні ВП № 66459217 від 11.08.2021, сторонами якого є ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС». Про існування даного виконавчого провадження вона дізналася на сайті Єдиного реєстру виконавчих проваджень. Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленком О.В. було додано матеріали виконавчого провадження за ВП №66459217 до Автоматизованої системи виконавчого провадження, з якими її представник ознайомилась за допомогою ідентифікатору доступу: 37А8А8815А36. В матеріалах виконавчого провадження знаходились документи: постанова про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу за ВП №66459217 від 11.08.2021, копія заяви про відкриття виконавчого провадження від 14.05.2021 р., копія виконавчого напису №27191 виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М від 05.05.2021, копія оферти на укладання Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії від 26.09.2016. 05 травня 2021 року Остапенком Є.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис, в якому запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», якому ТОВ «ФК ФОРТ» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021, якому в свою чергу АТ «Альфа-Банк» на підставі Договору факторингу № 1 від 22.02.2021, відступлено право вимоги за Кредитним договором № CCNG-630476985 від 26.09.2016, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 . Вказує, що даний виконавчий напис пред`явлено для примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В., яким винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за ВП №66459217 від 11.08.2021. Зазначає, що її ніхто не повідомляв про наявність таких договорів про відступлення права вимоги, а ні АТ «АЛЬФА-БАНК», а ні ТОВ «ФК ФОРТ», а ні ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». Вона не була належним чином повідомлена про заміну первісного кредитора, і не володіє інформацією та не володіє жодним доказом підтвердження факту відступлення прав вимоги. З суті постанови ВП №66459217 від 11.08.2021 та виконавчого напису №27191 виданий 05.05.2021 вбачається, що між АТ «АЛЬФА-БАНК» і позивачем укладено кредитний договір №CCNG-630476985 від 26 вересня 2016 року. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача становить 57 497,40 грн. ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» надав приватному нотаріусу лише копію оферти на укладання Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії від 26.09.2016, що не є повним кредитним договором, тому в матеріалах виконавчого провадження за ВП №66459217 від 11.08.2021 відсутній повний кредитний договір №CCNG-630476985 від 26 вересня 2016 року на підставі якого 05.05.2021 приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис № 27191. Цей факт підтверджує спірність вчинення виконавчого напису №27191 від 05.05.2021. Відтак, вона не розуміє на якій підставі приватним нотаріусом Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис № 27191 від 05.05.2021 за яким стягнуто з неї на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 57 447,40 грн. Отже, виконавчий напис не містить ні оригіналу, а ні копії кредитного договору №CCNG-630476985 від 26 вересня 2016 року, а відтак приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. не мав права вчиняти виконавчий напис №27191 від 05.05.2021. За вказаних обставин вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У відзиві на позов представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» Наваренко В.Г. визнав позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим, просив повернути позивачу 50 відсотків судового збору. Щодо витрат на правову допомогу, то вважав, що з відповідача підлягає стягненню сума в розмірі 1 000,00 грн.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

14 листопада 2024 року було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання на 10 год 00 хв 11 грудня 2024 року. Запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позов в строк до 04 грудня 2024 року. Залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

18 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» Наваренко В.Г. подав до суду відзив на позовну заяву.

11 грудня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 08 год 15 хв 24.12.2024.

У судове засідання учасники судового процесу не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Цокало Т.М. у поданому клопотанні просила справу розглядати у відсутність сторони позивача, позов підтримує у повному обзясі та просить його задоольнити.

Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» Наваренко В.Г. у відзиві на позов, позовні вимоги визнав та справу просив розглядати без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Треті особи приватний нотаріус Остапенко Є.М. та приватний виконавець Ярмоленко О.В. у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно виконавчого напису, вчиненого 05.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за реєстровим № 27191, запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором №CCNG630476985 від 26.09.2016 року за період з 26.09.2016 по 27.04.2021 включно суму у розмірі: 47 600, 50 грн - заборгованість за кредитом; 9 846,90 грн - заборгованість за штрафними санкціями; 50,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача становить 57 497,40 грн.

З огляду на постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66459217 від 11.08.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленком О.В. розглянуто заяву стягувача про примусове виконання виконавчого напису № 27191 виданого 05.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., відкрив виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість, в розмірі 57 497,40 грн.

Мотиви суду.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Представник відповідача подав до суду заяву про визнання позову в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Частинами 1, 2 та 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити.

Суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позивача.

05.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Отапенком Є.М. за реєстровим № 27191, запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором №CCNG630476985 від 26.09.2016 року за період з 26.09.2016 по 27.04.2021 включно у загальному розмірі 57 497,40 грн.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»№ 3425-XII від 02.09.1993).

Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку).

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017.

Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Отже, починаючи з 22.02.2017 нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин.

Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18- ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 05.05.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» ОСОБА_1 кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчих написів, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Аналогічна позиція закріплена в постанові ВС від 15.04.2020 року № 158/2157/17.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18).

У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено: «вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідачем не надано суду нотаріально посвідчений кредитний договір, на підставі якого міг бути вчинений виконавчий напис.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Отже, суд дійшов висновку про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З огляду на Платіжну інструкцію № 0.0..1 від 11.11.2024 на рахунок № НОМЕР_1 ОСОБА_1 був сплачений судовий збір за подання позову до суду у розмірі 968,96 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи, що відповідач ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» позов визнав до початку розгляду справи по суті, про що свідчить наявна в матеріалах справи відповідна заява, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У зв`язку з тим, що суд повертає ОСОБА_1 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 484,48 грн, то з відповідача ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» на користь позивача підлягає стягненню 484,48 грн, а не 968,96 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 9 500,00 грн.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Матеріали справи містять клопотання представника відповідача ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» про зменшення судових витрат на правничу допомогу, в яких представник посилається на роз`яснення Великої Палати Верховного Суду, яка наголошує, що витрати на правничу допомогу, враховуючи складність цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося), враховуючи критерії реальності таких витрат, розумності їх розміру (справа є максимально простою, оскільки у мережі Інтернет наявні безкоштовні зразки позовних заяв з аналогічних спорів), то у розумінні вимог ч. 4, ч. 5 ст. 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу позивачу за таких обставин мають становити не більше 1000 грн. Отже просить у відповідності до вищевказаних обставин про зменшення витрат на правничу допомогу до розміру не більше 1000 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Так, згідно наявного в матеріалах справи договору про надання правничої допомоги № 1095 від 30.10.2024 між адвокатом Толмач Н.Є. та адвокатом Цокало Т.М. було укладено договір про надання правничої допомоги. Розмір гонорару адвоката за цим Договором визначається фіксованою оплатою.

Представником позивача на підтвердження понесених витрат надано акт приймання-передачі правової допомоги № 1 до Договору надання правничої допомоги № 1095 від 30.10.2024 на підтвердження надання станом на 12.11.2024 правничої допомоги на суму 9 500,00 грн, відповідно до якого: надання усної консультацій 30.10.2024 -1500,00 грн; 08.11.2024 надання повторної усної консультацій -1000,00 грн; з 11.11.2024 по 12.11.2024 підготовка та написання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню 7 000,00 грн.

Також, у цьому Акті зазначено про те, що Клієнтом станом на 12.11.2024 внесено гонорару 3000,00 грн, готівкою, згідно квитанції № 1095 в сумі 3000,00 грн від 08.11.2024. 3000,00 грн станом на 12.11.2024 сума невідпрацьованого гонорару складає: 0,00 грн. Борг ОСОБА_1 перед адвокатом Цокало Т.М. за надані нею послуги: 6 500,00 грн.

На підтвердження оплати за надані послуги адвоката на суму 3 000,00 грн додано квитанцію № 1095 від 08.11.2024.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Також, Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, взявши до уваги умови договору про надання правничої допомоги № 1095 від 30.10.2024, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, підтверджених належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку, що визначений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у сумі 9 500,00 грн є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належно обґрунтованими та необхідними в контексті обставин цієї справи.

Враховуючи викладені обставини, складність справи, необхідність надання адвокатом позивача послуг під час розгляду справи в суді та їх характер, того, що позов задоволено, дослідивши докази на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу, проаналізувавши клопотання представника відповідача про зменшення судових витрат, а також з метою дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, суд дійшов висновку, що необхідний фактичний обсяг правової допомоги у цій справі є меншим, ніж зазначено у акті приймання-передачі правової допомоги № 1 до Договору надання правничої допомоги № 1095 від 30.10.2024, а тому такий обсяг виконаних робіт підлягає зменшенню та стягненню з відповідача на користь позивача витрат на правничу (правову) допомогу, понесених у цій справі у сумі 1 000, 00 грн.

Підстав для стягнення з відповідача ще 8 500,00 грн суд не вбачає.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що з відповідача ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» підлягають стягненню на користь позивача ОСОБА_1 витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 1 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 12, 13, 81, 83, 89, 258, 259, 263-265, 268, 351, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати виконавчий напис № 27191, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про звернення стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за Кредитним договором №CCNG630476985 від 26.09.2016, укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», який є стягувачем за виконавчим провадженням ВП №66459217, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» користь ОСОБА_1 судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 1 000,00 (одна тисяча) гривень.

Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 484,48 грн.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 з державного бюджету 50% судового збору в розмірі 484,48 грн, сплаченого за Платіжною інструкцією № 0.0..1 від 11.11.2024 на рахунок № UA 0020599, отримувач: ГУК Харків обл/МТГ Дергачі/22030101 Код отримувача: 37874947, Надавач платіжних послуг отримувача: Казначейство України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач: ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», місце знаходження: 03035, м. Київ, площа Солом`янська, буд. 2, ідентифікаційний код 40340222;

третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 6/5;

третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександр Валентинович, місцезнаходження: 61001, м. Харків, пров. Поштовий, буд. 5.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2024 року.

Суддя Є. А. Болибок