К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 року місто Київ

справа № 760/23610/23

апеляційне провадження № 22-ц/824/16013/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва у складі судді Букіної О.М. від 25 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП "Український інститут інтелектуальної власності" про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 на підставі наказу № 197-п від 29 червня 2021 року працював на посаді начальника відділу представництва інтересів у судових справах департаменту права та методології інтелектуальної власності ДП "Український інститут інтелектуальної власності".

24 травня 2023 року ОСОБА_1 ознайомили з наказом № 25-Н/2023 від 30 січня 2023 року "Про оголошення простою", відповідно до якого, зокрема, було встановлено, що позивачу оголошено простій, не з вини працівників, з 1 лютого 2023 року, та встановлена оплата на час простою у розмірі 2/3 від посадового окладу.

Позивачу був вручений лист ДП "Укрпатент" від 19 травня 2023 року № Вн-106/2023 "Попередження про звільнення", в якому повідомлялося про те, що ОСОБА_1 буде

звільнений 31 липня 2023 року на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників та Додаток 1 Перелік наявних вакансій.

26 травня 2023 року ОСОБА_1 направив на адресу ДП "Укрпатент" лист, в якому просив з метою подання згоди на зайняття конкретної вакантної посади, які запропоновані згідно Додатку 1 надати: кваліфікаційні вимоги до посад, які зазначені в Додатку 1 "Перелік наявних вакансій"; посадові інструкції до посад, які вказані в Додатку 1 "Перелік наявних вакансій".

26 липня 2023 року позивачу був вручений лист ДП "Укрпатент" від 24 липня 2023 року № Вн-229/2023, в якому повідомлялося про зміну дати звільнення з 31 липня 2023 року на 8 вересня 2023 року та Додаток 1 "Перелік наявних вакансій".

28 липня 2023 року позивач направив відповідачу лист, в якому просив з метою подання згоди на зайняття конкретної вакантної посади, які запропоновані згідно Додатку 1 надати: кваліфікаційні вимоги до посад, які зазначені в Додатку 1 "Перелік наявних вакансій"; посадові інструкції до посад, які вказані в Додатку 1 "Перелік наявних вакансій".

У зв`язку з неотриманням відповіді з повідомленням про кваліфікаційні вимоги та посадові інструкції до посад, які були вказані в Додатку 1 "Перелік наявних вакансій", ОСОБА_1 подав 5 вересня 2023 року заяву, якою надав згоду на всі посади, які відповідали фаху, рівню знань та досвіду для виконання посадових обов`язків, які передбачені вказаними посадами. Крім того, він втретє, просив надіслати йому: кваліфікаційні вимоги до посад, які зазначені в Додатку 1 "Перелік наявних вакансій"; посадові інструкції до посад, які вказані в Додатку 1 "Перелік наявних вакансій".

8 вересня 2023 року був прийнятий наказ ДП "Укрпатент" № 324-п "З кадрових

питань", яким було вирішено звільнити ОСОБА_1 - начальника відділу представництва інтересів у судових справах департаменту права та методології інтелектуальної власності 8вересня 2023 року у зв`язку зі скороченням штату працівників, на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

З наказом ОСОБА_1 було ознайомлено 12 вересня 2023 року. На запитання ОСОБА_1 , чому його не прийняли на посаду, на які він погоджувався, представник ДП "Укрпатент" надав відповідь, що позивач не пройшов конкурс, оскільки не має 10-річного стажу роботи на державній службі. Разом з тим, про будь-який конкурс позивач не повідомлявся.

Вважає, що вимога відповідача для зайняття посад, які були запропоновані позивачу під час повідомлення про майбутнє звільнення, щодо наявності стажу на державній службі є штучною перепоною, яка не відноситься до кваліфікаційних вимог, і встановлена відповідачем для прийняття на посаду заздалегідь погодженій особі та відмови ОСОБА_1 у задоволенні його заяви, в якій він погодився на зайняття запропонованої посади. Всупереч статті 42 КЗпП України йому не було надано переваги як працівнику з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Посилаючись на те, що звільнення відбулося з порушенням норм трудового законодавства, позивач просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ ДП "Український інститут інтелектуальної власності" від 8 вересня 2023 року №324-п "З кадрових питань";

стягнути з ДП "Український інститут інтелектуальної власності" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 8 вересня 2023 року до дня поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову становить 22 336,23 грн; стягнути з ДП "Український інститут інтелектуальної власності" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 35 000 грн;стягнути з ДП "Український інститут інтелектуальної власності" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 25 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відповідачем дотримано двомісячний строк попередження про вивільнення працівників та запропоновано всі наявні вакантні посади на підприємстві. Позивач, свідомо пропустив триденний термін подання заяви на зайняття вакантної посади, будучи обізнаним про такий термін і усвідомлював наслідки таких дій, а саме про право роботодавця вважати факт відсутності його заяви у триденний строк відмовою від усіх вакантних посад.

Позивачем не доведено порушення відповідачем його трудових прав при визначенні переважного права залишення його на роботі (частина перша статті 42 КЗпП України), оскільки позивач обіймав посаду начальника відділу представництва інтересів у судових справах департаменту права та методології інтелектуальної власності, що була єдиною загалом на підприємстві та яка підлягала скороченню, а відділ - ліквідації, переважного права у ОСОБА_1 на залишення на роботі та працевлаштування на нову посаду не було.

Припинення трудових відносин між позивачем і відповідачем відбулося без порушення прав і в межах законодавства, вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі та скасування наказу, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що суд не надав належної правової оцінки наявним у справі доказам та не звернув увагу на те, що відповідач не надав жодного документу, яким би було підтверджено здійснення аналізу продуктивності праці, або наявність хоча б одного документу, де б вказаний показник згадувався відповідачем під час здійснення процедури скорочення штату працівників. Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на наявність у матеріалах справи листа Первинної профспілкової організації працівників сфери інтелектуальної власності № 74 від 9 жовтня 2023 року, в якому, зокрема, повідомлено, що питання щодо продуктивності праці чи порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, які претендували на ту чи іншу посаду не здійснювався. З огляду на зазначене, вважає, що відповідачем було порушено порядок визначення осіб, які підлягали скороченню, визначений статтею 42 КЗпП України.

Вказує, що наявність або відсутність стажу роботи саме на державній службі не відноситься до терміну "кваліфікація" та не входить до кваліфікаційних вимог до посади, а позивач відповідав кваліфікаційним вимогам, які ставляться як до посади "начальника юридичного відділу", так і до інших посад, які мали кваліфікаційні вимоги щодо вищої юридичної освіти, які пропонувалися йому відповідачем. Крім того, службова записка від 4 серпня 2023 року, не відноситься до локальних нормативних актів, а отже не може бути документом на підставі якого визначаються кваліфікаційні вимоги до посад відповідача, які застосовувалися при розподілі вакантних посад під час здійснення скорочення штату.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Представник ДП "Український інститут інтелектуальної власності" - Шевцова О.В. у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що позивач обіймав посаду, що була єдиною загалом на підприємстві та, яка підлягала скороченню, а відділ - ліквідації, тому переважного права у ОСОБА_1 на залишення на роботі та працевлаштування на нову посаду не було; відповідачем не порушено трудових прав позивача при визначенні переважного права залишення його на роботі.

Встановлення вимоги щодо наявності державної служби до посади "начальник юридичної служби" не суперечить чинному законодавству і є правом роботодавця. Термін "кваліфікаційні вимоги" включає в себе також і вимоги до стажу роботи, тому твердження позивача про те, що стаж роботи на державній службі не входить до кваліфікаційних вимог до посади, є безпідставними.

Твердження позивача про те, що службова записка від 4 серпня 2023 року не може бути документом, на підставі якого визначаються кваліфікаційні вимоги до посад, є безпідставними, оскільки законодавством України не встановленого певного порядку визначення роботодавцем кваліфікаційних вимог до вакантних посад.

Крім того, відповідач проводив порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації всіх працівників, які претендували на зайняття вакантних посад, що підтверджується протоколом Комісії № 11 від 7 вересня 2023 року.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній підстав та просив її задовольнити.

Представник ДП "Український інститут інтелектуальної власності" в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що згідно наказу ДП "Український інститут інтелектуальної власності" від 19 березня 2021 року № 89-п ОСОБА_1 прийнято на посаду фахівця 1 категорії відділу капітального будівництва з 22 березня 2021 року.

Згідно наказу ДП "Український інститут інтелектуальної власності" від 29 червня 2021 року № 197-п, ОСОБА_1 - фахівця 1 категорії відділу капітального будівництва переведено з 1 липня 2021 року на посаду начальника відділу представництва інтересів у судових справах департаменту права та методології інтелектуальної власності, за його згодою.

У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, викликаними припиненням повноважень ДП "Український інститут інтелектуальної власності" як Національного органу інтелектуальної власності, 1 березня 2023 року Мінекономіки погодило нову організаційну структуру та штатний розпис ДП "Український інститут інтелектуальної власності".

У зв'язку із веденням нової організаційної структури, з 11 вересня 2023 року підлягали скороченню посада начальника відділу представництва інтересів у судових справах департаменту права та методології інтелектуальної власності, яку обіймав позивач та підлягав ліквідації і сам департамент права та методології інтелектуальної власності.

Листом від 19 травня 2023 року № Вн-106/2023 ДП "Український інститут інтелектуальної власності" повідомило ОСОБА_1 про скорочення посади начальника відділу представництва інтересів у судових справах департаменту права та методології інтелектуальної власності, яку він обіймає. Зазначено, що він підлягає звільненню 31 липня 2023 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату та чисельності працівників, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку. Одночасно запропоновано іншу роботу на підприємстві, за вакантними посадами, що будуть введені з 1 серпня 2023 року зазначені у Додатку 1 до цього попередження. В разі згоди на зайняття будь-якої вакантної посади, запропоновано надати відповідну заяву до відділу кадрів в строк не пізніше трьох днів з дня отримання даного попередження. В разі відсутності такої заяви, роботодавець вважатиме вказаний факт відмовою від всіх запропонованих вакантних посад, зазначених у Додатку 1.

24 травня 2023 року ОСОБА_1 ознайомився з попередженням про звільнення.

Листом від 24 липня 2023 року № Вн-229/2023, ДП "Український інститут інтелектуальної власності" повідомило ОСОБА_1 про зміну дати звільнення з 31 липня 2023 року на 8 вересня 2023 року та запропоновано іншу роботу на підприємстві за вакантними посадами, що будуть введені з 11 вересня 2023 року, які зазначені у Додатку 1 до цього попередження.

Відповідно до наказу ДП "Український інститут інтелектуальної власності" від 8 вересня 2023 року № 324-п ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника відділу представництва інтересів у судових справах департаменту права та методології інтелектуальної власності 8 вересня 2023 року у зв`язку із скороченням штату працівників, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Згідно листа Первинної профспілкової організації працівників сфери інтелектуальної власності від 9 жовтня 2023 року № 74, Комісія ДП "Український інститут інтелектуальної власності" здійснювала розгляд кандидатури ОСОБА_1 щодо зайняття ним посад, які були йому запропоновані, та на які він погодився та прийняла відповідне рішення. Питання щодо ОСОБА_1 розглядалося Комісією 7 вересня 2023 року, але в письмовому вигляді рішення оформлено 12 вересня 2023 року, коли і було підписано представником профспілки. Повідомлено, що такої вимоги як наявність у претендента на посаду 10-річного

стажу на державній службі Комісією не розглядалася. Однак, в графі "Кваліфікаційні вимоги до посади" щодо посади "Начальник юридичної служби" було визначено обов'язкову умову для посади - 5 років державної служби, ця кваліфікаційна вимога розглядалася Комісією під час аналізу заяв тих осіб, які претендували на зазначену посаду. Під час вирішення Комісією питання визначення переліку кандидатів серед працівників, які подали заяви на отримання запропонованих їм вакантних посад, а також під час прийняття Комісією рішень про задоволення/відмову в задоволенні заяв працівників щодо прийняття їх на відповідні посади, які були їм запропоновані та на які вони погодилися, питання щодо продуктивності праці чи порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, які претендували на тучи іншу посаду не здійснювався.

Згідно Протоколу № 11 засідання комісії із визначення працівників, яких заборонено звільняти з ініціативи роботодавця та працівників із переважним правом на залишення на роботі від 7 вересня 2023 року, на засіданні комісії розглядалося питання про дослідження кваліфікації та переважного права на залишення на роботі працівників, які подали заяви на зайняття вакантних посад (в т.ч. посад за строковим трудовим договором), що будуть введені на підприємстві з 11 вересня 2023 року. Проведення остаточного голосування за результатами засідань комісії та закінчення роботи комісії.

Зі змісту протоколу, а саме таблиці, в якій викладено обговорення та результати голосування комісії щодо дослідження заяв працівників на зайняття вакантних посад вбачається, що питання наявності переважного права, відповідно до статті 42 КЗпП України досліджувалося. Також досліджувалося питання відповідності працівників кваліфікаційним вимогам до посади.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Стаття 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору.

Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбулося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Згідно з частиною третьою статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до частини другої статті 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Згідно з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18 (провадження № 61-393св19), від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17 (провадження № 61-8393св20), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Встановлено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, викликаними припиненням повноважень ДП "Український інститут інтелектуальної власності" як Національного органу інтелектуальної власності, 1 березня 2023 року Мінекономіки погодило нову організаційну структуру та штатний розпис ДП "Український інститут інтелектуальної власності".

Наказом підприємства від 4 квітня 2023 року № 52-Н/2023 введено в дію з 1 липня 2023 року організаційну структуру та штатний розпис ДП "Український інститут інтелектуальної власності", погоджені Мінекономіки 1 березня 2023 року.

Наказом підприємства від 11 квітня 2023 року № 54-Н/2023 створено комісію із визначення працівників, яких заборонено звільняти з ініціативи роботодавця та працівників із переважним правом на залишення на роботі.

Наказом від 28 квітня 2023 року № 68-Н/2023 внесено зміни до наказу від 4 квітня 2023 року № 52-Н/2023, а саме: введено в дію з 1 серпня 2023 року організаційну структуру та штатний розпис, погоджені Мінекономіки 1 березня 2023 року.

У зв'язку із веденням нової організаційної структури, з 1 серпня 2023 року підлягали скороченню ряд посад, зокрема і посада начальника відділу представництва інтересів у судових справах департаменту права та методології інтелектуальної власності, яку обіймав

позивач. Також підлягав ліквідації і сам департамент права та методології інтелектуальної власності.

12 липня 2023 року Мінекономіки погодило нову організаційну структуру і штатний розпис підприємства розроблені з урахування пропозицій профспілки, які вводяться в дію 11 вересня 2023 року.

У зв'язку із веденням нової організаційної структури, з 11 вересня 2023 року підлягали скороченню посада начальника відділу представництва інтересів у судових справах департаменту права та методології інтелектуальної власності, яку обіймав позивач та підлягав ліквідації і сам департамент права та методології інтелектуальної власності.

Новий штатний розпис, який вводився в дію 11 вересня 2023 року передбачав штатну чисельність - 81 штатну одиницю, тоді як попередній - 602 штатні одиниці, тобто передбачалося скорочення штатної чисельності працівників на 521 штатну одиницю.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою - третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці роботодавець пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Наведені правові висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 7 квітня 2021 року у справі № 444/2600/19, від 22

липня 2021 року у справі № 456/57/20, від 23 липня 2021 року у справі № 766/12805/19, від 27 серпня 2021 року у справі № 712/10548/19, від 9 грудня 2021 року у справі № 646/2661/20, від 24 січня 2022 року у справі № 358/404/20.

Встановлено, що на виконання вимог статті 49-2 КЗпП України відповідач 24 травня 2023 року попередив позивача про наступне вивільнення з 31 липня 2023 року та перелік наявних вакансій.

26 липня 2023 року позивач отримав листа відповідача, в якому повідомлено про зміну дати звільнення з 31 липня 2023 року на 8 вересня 2023 року та перелік наявних вакансій у кількості 42 посади.

Позивач погодився на всі вакантні посади.

З протоколу № 11 засідання комісії із визначення працівників, яких заборонено звільняти з ініціативи роботодавця та працівників із переважним правом на залишення на роботі від 7 вересня 2023 року вбачається, що у відповідача були наявні 42 вакантні посади, з яких: по 13 посадам - переважне право не визначалося, оскільки лише один працівник відповідав кваліфікаційним вимогам; по 15 посадам - працівники не відповідали кваліфікаційним вимогам; по 14 посадам -обговорювалося питання щодо переважного права працівників, які претендують на вакантну посаду із зазначенням обставин, які дають підстави дійти висновку про наявність саме у певного працівника переважного права.

Частиною першою статті 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається вказаним у переліку (частина друга статті 42 КЗпП України).

Тобто застосування статті 42 КЗпП України можливе серед працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади.

Оскільки посада, яку займала позивач, на підприємстві була єдиною й будь-яка перевага в цьому випадку не могла бути реалізована, тому у відповідача не було підстав для з`ясування наявності у позивача переважного права на залишення на роботі та застосування статті 42 КЗпП України.

Щодо рівних умов кваліфікації та продуктивності праці позивача та інших претендентів на посади, слід зазначити, що право на залишення на роботі, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України, не застосовується для працевлаштування в новоутворених структурних підрозділах (при зміні організаційної структури), оскільки, переважне право на залишення на роботі не є тотожним переважному праву на працевлаштування на нову посаду у новостворених підрозділах.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 310/9294/18 (провадження № 61-16809св20), від 9 квітня 2020 року у справі № 760/21020/15 (провадження № 61-37686св18).

Отже, встановивши що у відповідача дійсно відбулась реорганізація, внаслідок якої посада позивача була скорочена, а відділ - ліквідовано, позивач попереджався про наступне вивільнення за два місяці з дати попередження, звільнення позивача із займаної посади за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, тобто встановленої процедури, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не надав жодного документу, яким би було підтверджено здійснення аналізу продуктивності праці, колегія суддів відхиляє, оскільки позивач помилково ототожнює переважне право працівника на залишення на роботі з переважним правом на працевлаштування на нову посаду. Право на залишення на роботі, передбачене частиною першоюстатті 42 КЗпП України, враховується лише у разі часткового (не повного) скорочення рівнозначних (однотипних) посад.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що наявність або відсутність стажу роботи саме на державній службі не відноситься до терміну "кваліфікація" та не входить до кваліфікаційних вимог до посади, а позивач відповідав кваліфікаційним вимогам, які ставляться як до посади "начальника юридичного відділу", так і до інших посад, які мали кваліфікаційні вимоги щодо вищої юридичної освіти, які пропонувалися йому відповідачем, колегія суддів зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 березня 2020 року у справі № 813/1220/16 зазначено, що "поняття "кваліфікація" включає в себе не лише освітній рівень працівника, а й стаж роботи, здатність виконувати особливі доручення керівництва, володіння певними навиками, програмами тощо".

Як вже зазначалося, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці на підприємстві, зміну його завдань та функцій, відповідачем розроблено кваліфікаційні вимог до посад з урахуванням Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Міністерства промислової політики України від 22 березня 2007 року № 120.

Термін "кваліфікаційні вимоги", закріплений в розділі 3 Довідника, означає визначені відповідно до певної посади вимоги до освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівня, вимоги до післядипломної освіти і мінімальні вимоги до стажу роботи.

Враховуючи наведене, встановлення вимоги щодо наявності стажу державної служби до посади "начальник юридичної служби" не суперечить чинному законодавству і є правом роботодавця, а відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що службова записка від 4 серпня 2023 року не відноситься до локальних нормативних актів, а отже не може бути документом на підставі якого визначаються кваліфікаційні вимоги до посад відповідача, які застосовувалися при розподілі вакантних посад під час здійснення скорочення штату, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не впливають на висновки суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 липня 2024 року залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судд