2/465/1707/24
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

18.12.2024 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Величка О.В.,

з участю секретаря судового засідання Венгринюк О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із позовною заявою про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування поданої позовної заяви зазначає, що 05.01.2024 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено договір позики, що підтверджується розпискою відповідача, згідно якої останній зобов`язався повернути позивачу борг у сумі 7900 доларів США, що за курсом НБУ становить 300121 грн., в строк до 12.01.2024 року. В зазначений термін відповідач своє зобов`язання не виконав. Статтею 1049 ЦК України передбачений обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику, зокрема, грошові кошти у такій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки, у порушення вимог ст.ст. 526, 1049, 1053 ЦК України відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав вчасно, суму боргу позивачу не повернув, на день її звернення до суду борг відповідача складає 300 121 гривня, який вона просить стягнути з відповідача у повному обсязі. Вжиття заходів досудового врегулювання спору проводилося, але добровільного вирішення спору не відбулося.

27.02.2024 року позивачем подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої остання зазначає, що 28.01.2024 року відповідач частково погасив суму заборгованості у розмірі 3000 доларів США. Після цього відповідач неодноразово запевняв, що до початку розгляду справи по суті погасить решту суми заборгованості, чим визнав позов. На даний момент відповідач не відшкодував решту суми боргу.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2024 року вказану цивільну справу передано для розгляду судді Величку О.В.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 29.04.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 20.11.2024 року прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, щодо винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судові засідання не з`явився, хоча неодноразово, належним чином повідомлявся про час та місце таких, як шляхом надіслання судових повісток засобами поштового зв`язку, так і через розміщення повідомлень на офіційному веб-порталі судової влади України, відзиву на адресу суду не направляв, про наявність поважних причин неприбуття до суду не заявляв.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід згідно ст.280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін достатньо для її розгляду у відсутності відповідача.

У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.01.2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики у вигляді розписки, із змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 7900 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 304 150 грн., та зобов`язався повернути вказані кошти в строк до 12.01.2024 року.

Як зазначає позивач, 28.01.2024 року відповідач частково погасив суму заборгованості у розмірі 3000 доларів США, однак, залишкову суму боргу погашено не було. Відтак, відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором позики від 05.01.2024 року.

В силу ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс 14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

В силу ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що в разі, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання - ч.1 ст.625 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги факт невиконання в повному обсязі боржником своїх боргових зобов`язань за договором позики, а також часткове повернення відповідачем грошових коштів позивачу у розмірі 3000 доларів США, що еквівалентно 115 500 грн. відповідно до курсу, актуального станом на дату здійснення позики, суд вважає, що наявні достатні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 05.01.2024 року в розмірі 4900 доларів США, що еквівалентно 188 650 грн.

Крім цього, в силу вимог ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача в користь позивача слід стягнути 3002 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 05.01.2024 року в розмірі 188 650 (сто вісімдесят вісім тисяч шістсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3002 (три тисячі дві) грн. 00 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Величко О.В.