Провадження № 2/734/967/24 Справа № 734/3532/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 грудня 2024 року смт Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Бараненка С.М.,

за участю:

секретаря судових засідань Чумак Н.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Козелець цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області, треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

Із позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, до суду звернулася ОСОБА_1 .

Позов мотивований тим, що встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини породжує юридичні наслідки, оскільки з визначенням спільного проживання позивача з матір`ю законодавство пов`язує прийняття спадщини. Встановлення даного факту необхідно позивачу для прийняття спадщини. Зважаючи на те, що від доведення вказаного факту залежить виникнення у позивача права на спадкування, та не виключаючи можливість виникнення спору про право, позивач вважає за доцільне звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Позивач у судове засідання не з`явилася, до суду надійшла заява відповідно до якої остання просить провести розгляд справи за її відсутності.

Відповідач Остерська міська рада Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання свого представника не забезпечила, до суду надійшла заява у якій відповідач просить розглядати справу без участі представника міської ради.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, до суду надійшла заява відповідно до якої остання просить провести розгляд справи за її відсутності та не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся, заяв та клопотань від останнього на час розгляду справи до суду не надходило.

Суд дослідивши матеріали справи та розглянувши справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 . На день смерті вона була зареєстрована в АДРЕСА_1 та на день смерті мала слідуючий склад сім`ї: ОСОБА_3 , внук, дата прописки 06.02.1999 р., не проживає з 2002 року (підтверджується актом депутата від 24.01.2024 р.).

Вказане підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим 22.02.2013 року виконкомом Бірківської сільської ради Козелецького району Чернігівської області та довідкою Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області № 603 від 05.03.2024 року.

Фактично ж ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала без реєстрації за адресою АДРЕСА_2 , разом зі своєю дочкою ОСОБА_1 з 2011 року по день смерті. Дочка здійснювала догляд за нею, якого вона потребувала за станом здоров`я, також здійснила поховання. Про це свідчить довідка виконкому Остерської міської ради № 604 від 05.03.2024 р.

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять три земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на які посвідчене державними актами на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 859020, ЯГ № 859091 від 22.06.2007 року.

За життя ОСОБА_4 15.12.1989 року склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Козелецької державної нотаріальної контори Ариніч В.Ф. та зареєстрований в реєстрі за № 2899, яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «усе моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде мені належати і на що я по закону матиму право, заповідаю сину - ОСОБА_5 , дочкам - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в рівних долях».

На день смерті ОСОБА_4 спадкоємців за заповітом залишилось двоє - позивачка та ОСОБА_2 .

Брат прозивачки та спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 09.12.2005 року.

Сестра позивачки та спадкоємець за заповітом ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 16.12.2009 року.

Таким чином позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті матері. Спадкоємців, що мають обов`язкову частку у спадщині, немає. Батько позивачки ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 від 01.09.2006 року.

Тривалий час з 2011 року позивач проживала постійно разом зі своєю матір`ю та здійснювала за нею догляд, оскільки вона потребувала сторонньої допомоги у зв`язку з похилим віком (понад 80 років). Через це позивачка забрала її до себе додому і догледіла до смерті. Позивач вважала себе такою, що фактично прийняла спадщину після її смерті. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини не зверталася. Тому виникла необхідність в судовому порядку встановлення факту її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини.

Спадкова справа до майна померлої не заведена. ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини не подавала, на спадщину не претендує, до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини не зверталася та наміру звертатись не має.

Родинні відносини між позивачкою та спадкодавцем підтверджуються: свідоцтвом серія НОМЕР_5 від 16.08.2019 року про народження ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 , актовий запис № 5, батьками зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_4 ; свідоцтвом серія НОМЕР_6 від 02.10.1974 року про укладення шлюбу громадянами ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище ОСОБА_10 ).

Так, частина перша ст. 315 ЦПК України містить перелік фактів, які можуть бути встановлені судом.

Крім того, згідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 р. № 5, судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

За змістом пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно ст. 1216-1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У ст. 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надано роз`яснення, що будь яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

У постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 зазначено, що «місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом».

Аналогічні позиції сформульовано в постановах Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, від 1 липня 2020 року у справі № 222/1109/17.

Спадкодавець ОСОБА_4 на день смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 разом із внуком ОСОБА_3 - сином померлої ОСОБА_6 , однак його реєстрація не свідчить про прийняття ним спадщини після ОСОБА_4 , оскільки він за вказаною адресою не проживав з 2002 року по даний час згідно акту депутата від 24.01.2024 року, що підтверджується довідкою Остерської міської ради № 227 від 24.01.2024 року.

Згідно акту обстеження про встановлення факту проживання ОСОБА_3 , складеного 24.01.2024 року депутатом Остерської міської ради Лець Наталією Леонідівною в присутності сусідів-свідків: ОСОБА_11 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_12 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , проведено обстеження за адресою АДРЕСА_1 . Внаслідок обстеження виявлено, що ОСОБА_3 зареєстрований за даною адресою, але не проживає з 2002 року по даний час. Висновок: ОСОБА_3 зареєстрований, але не проживає з 2002 року по даний час. Підпис депутата ОСОБА_13 засвідчений секретарем Остерської міської ради Бардаченко Т.М.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 з 2002 року проживав у м. Києві, винаймав з сім`єю житло, там народились його діти, працював у ломбарді, на АЗС.

На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) зроблено висновок про те, що державна реєстрація особи у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації.

Таким чином, ОСОБА_3 у житловому будинку в АДРЕСА_1 був зареєстрований, однак не проживав на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , а сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України не свідчить про своєчасність прийняття спадщини, тому він як спадкоємець за правом представлення не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилась після смерті його баби, та, відповідно, не набув права на спадкове майно.

Верховний Суд у постанові Верховного Суду від від 29 вересня 2021 року у справі № 464/566/19 зауважує, що якщо особа (спадкоємець) не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено належними доказами, то сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем не може свідчити, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини, оскільки не є беззаперечним доказом постійного проживання особи на момент смерті із спадкодавцем за адресою реєстрації (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17-ц (провадження № 61-27212св19) та від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452св18).

Отже, виходячи з вищезазначеного та з метою захисту законних прав та інтересів позивача, суд вважає за можливе позов ОСОБА_1 до Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області, треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.

На підставі наведеного та керуючись ст. 25, 331, 1216-1218, 1269, 1270 ЦК України, ст. 4, 247 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

позовну заяву ОСОБА_1 до Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області, треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини після її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Судові витрати з відповідача не стягувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Козелецький районний суд Чернігівської області до Чернігівського апеляційного суду.

Головуючий суддя Сергій БАРАНЕНКО