ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1045/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 607/10071/24 за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2024 року (ухвалене суддею Стельмащуком П.Я., повний текст якого складено 01 жовтня 2024 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Тернопільській області про визнання дій такими, що завдали моральну шкоду та зобов`язання відшкодувати моральну шкоду,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Тернопільській області (далі ГУНП у Тернопільській області, відповідач, апелянт) про визнання дій такими, що завдали моральну шкоду та зобов`язання відшкодувати моральну шкоду.

Позов мотивований тим, що станом на 25 квітня 2023 року ОСОБА_2 працював на посаді слідчого СВ Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області. Наказом начальника ГУНП в Тернопільській області №967 від 25 квітня 2023 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2024 року у справі №500/1982/23 вищевказаний наказ визнано протиправним та скасовано.

Позивач вказує, що протиправним наказом про оголошення догани йому завдано моральних страждань, які полягають пережитому приниженні. Він відчував сильне обурення та душевний біль. Про несправедливе покарання було відомо іншим працівникам ГУНП в Тернопільській області, що призвело до заниження його самооцінки, він відчув себе меншовартісним в очах колег по роботі. Період впродовж якого позивач поновлював свої порушені права в судовому порядку був перенасичений негативними емоціями і психологічними переживаннями. Заподіяну моральну шкоду в грошовому еквіваленті оцінив у розмірі 100000.00 грн.

У зв`язку з викладеним ОСОБА_2 просив суд:

- визнати, що діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду;

- зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 100000.00 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано, що діями ГУНП в Тернопільській області завдано моральну шкоду ОСОБА_2 .

Зобов`язано ГУНП в Тернопільській області відшкодувати ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10000.00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ГУНП в Тернопільській області на користь ОСОБА_2 1332.32 грн судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ГУНП в Тернопільській області подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що строк звернення ОСОБА_2 до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди у позивача розпочався після набрання законної сили рішенням суду від 15 січня 2024 року у справі №500/1982/23, однак останній звернувся до суду лише 03 травня 2024 року, а тому, на думку апелянта, строк на звернення до суду пропущено без поважних причин.

Вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що наявність судового рішення, яким скасовано наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, є беззаперечним доказом завдання моральної шкоди позивачу.

Також апелянт не погоджується із розміром стягнутого судового збору, оскільки позивач звернувся до суду із двома позовними вимогами немайнового характеру та сплатив судовий збір в розмірі 3030.00 грн, хоча мав сплатити по 1211.20 грн за кожну немайнову вимогу, а всього 2422.40 грн. Так як позовна вимога про визнання дій такими, що завдали моральну шкоду задоволена повністю, а позовна вимога про зобов`язання відшкодувати моральну шкоду задоволена частково, то з відповідача слід було стягувати судовий збір в розмірі 1332.32 грн.

Крім того, відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади. Тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Отже у даній справі не може бути задоволено позовні вимоги про зобов`язання ГУНП в Тернопільській області відшкодувати позивачу моральну шкоду.

У зв`язку з викладеним апелянт просив скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.

За правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову, яку задоволено судом першої інстанції, не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Апеляційна скарга подана лише в частині задоволених позовних вимог в розмірі 10000 грн, а тому в іншій частині рішення суду колегією суддів не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_2 станом на час виникнення спірних правовідносин займав посаду слідчого СВ Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області.

До ГУНП в Тернопільській області 04 квітня 2023 року надійшов рапорт начальника Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області полковника поліції Мельника А. про можливе порушення вимог службової дисципліни з боку слідчого СВ Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області капітана поліції ОСОБА_2 , що мало місце 30 березня 2023 року близько 09:20 на нараді керівників служб Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області.

Наказом ГУНП в Тернопільській області від 06 квітня 2023 року № 797 «Про призначення службового розслідування та створення дисциплінарної комісії» створено дисциплінарну комісію для проведення службового розслідування вказаних у рапорті фактів.

Як слідує із висновку службового розслідування, за фактом можливих порушень, що мають ознаки дисциплінарного проступку з боку окремих працівників Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області, дисциплінарною комісією виснувано, що факт порушення знайшов своє підтвердження та наявні підстави для притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани.

Наказом Головного управління Національної поліції в Тернопільській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 25 квітня 2023 року №967 за порушення службової дисципліни, вимог п.11 ч.3 та п.2 ч.6 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, капітану поліції ОСОБА_2 оголошено догану.

ОСОБА_2 , вважаючи наказ ГУНП в Тернопільській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 25 квітня 2023 року №967 протиправним, 10 травня 2023 року звернувся в суд з адміністративним позовом про його скасування.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року у справі №500/1982/23 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2024 року у справі №500/1982/23 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року скасовано.

Ухвалено нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Тернопільській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 25 квітня 2023 року №967.

Оскільки постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2024 року набрала законної сили 15 січня 2024 року, а тому вищевказані обставини встановлені в адміністративній справі №500/1982/23 відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України мають преюдиційне значення у цивільній справі № 607/10071/24.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Аналіз чинного законодавства дає підстави для висновку, що інститут моральної шкоди має міжгалузевий характер, тому особливості його застосування можуть встановлюватися галузевим законодавством.

У трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено статтею 237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Верховний Суд України у постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12 сформулював основні підходи до відшкодування моральної шкоди у разі порушення прав працівника. Так, Верховний Суд України вказав, що стаття 237-1 КЗпП України містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди є:

- факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань,

- втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Норми КЗпП України не містять будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, шляхом повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 червня 2021 року у справі № 235/3191/19 зазначено, що моральна шкода вважається заподіяною, якщо:

- особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства;

- вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця;

- працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Аналогічний висновок викладено у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 03 серпня 2022 року в справі № 607/11755/20.

Звертаючись до суду із даним цивільним позовом ОСОБА_2 посилався на те, що внаслідок протиправних дій ГУНП в Тернопільській області, а саме видачі наказу «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 25 квітня 2023 року №967, позивач зазнав моральних страждань, що виразились у приниженні його репутації, як слідчого, авторитету в колективі, отриманні негативних емоцій від несправедливого дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани.

На підтвердження своїх позовним вимог ОСОБА_2 долучив постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2024 року у справі №500/1982/23, яка набрала законної сили 15 січня 2024 року.

У справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що наказ ГУНП в Тернопільській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 25 квітня 2023 року №967 був скасований постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2024 року у справі №500/1982/23.

Водночас, місцевий суд не звернув увагу на положення, визначені статтею 237-1 КЗпП України, а саме що у даній категорії справ необхідно встановити, що порушення законних прав ОСОБА_2 призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків останнього і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів зазначає, що відносно позивача протиправно було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани, однак матеріали цивільної справи не містять будь-яких доказів, зокрема медичних документів, що ОСОБА_2 у період з 25 квітня 2023 року (день видачі наказу) по 15 січня 2024 року (день скасування наказу) перебував на лікарняних чи звертався до інших медичних спеціалістів зі скаргами перенасичення негативними емоціями і психічними переживаннями. Вказані докази, на думку апеляційного суду, є належними та такими, що могли би підтверджувати моральні страждання позивача та втрату нормальних життєвих зв`язків.

Суд першої інстанції не врахував, що у спорах про компенсацію моральної шкоди відбувається розподіл тягаря доказування, однак сам лише факт скасування наказу про оголошення догани не свідчить про заподіяння шкоди позивачу та вимагає встановлення складу правопорушення, однак в цій справі відсутні обставини, які б свідчили про завдання моральної шкоди, і позивач про них не вказував.

Аналогічний висновок викладено у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 522/8849/19.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що визнання протиправним та скасування наказу «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 25 квітня 2023 року №967, яким позивачу оголошено догану, не є безумовною підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивача.

Доводи позивача про те, що його моральні страждання виразились у приниженні репутації, як слідчого та авторитету в колективі, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, однак розумно припустити, що за обставин цивільної справи, що розглядається, а також ураховуючи неподання ОСОБА_2 достатніх доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди та належного обґрунтування її розміру, визнання протиправним та скасування дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани в рамках адміністративної справи №500/1982/23 є достатньою й справедливою сатисфакцією для позивача.

Також колегія суддів не погоджується з доводами позивача про те, що в період з 10 травня 2023 року по 15 січня 2024 року, коли він поновлював свої порушені права в судовому порядку (справа №500/1982/23), останньому завдано моральну шкоду. Так, апеляційний суд, ознайомившись із відомостями у Єдиному державному реєстрі судових рішень зазначає, що позивач ОСОБА_2 не брав участі у судових засіданнях в адміністративній справі №500/1982/23, зокрема 07 червня 2023 року позивач подав до суду першої інстанції заяву про розгляд справи без його участі, а суд апеляційної інстанції розглянув справу у порядку письмового провадження.

За таких обставин суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що внаслідок видачі відповідачем щодо позивача наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, який визнано протиправним та скасовано, позивачу завдано моральну шкоду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_2 до ГУНП у Тернопільській області про визнання дій такими, що завдали моральну шкоду та зобов`язання відшкодувати моральну шкоду.

У відповідності до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду і ухвалення нового, яким у задоволенні позовної заяви слід відмовити.

Щодо вирішення питання судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач звернувся до суду із двома позовними вимогами, однак аналізуючи їх

правовий характер та взаємопов`язаність, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_2 фактично заявив одну вимогу майнового характеру, де ціна позову становить 100 000 грн, мотивуючи свій позов тим, що протиправними діями ГУНП в Тернопільській області завдано моральну шкоду.

Моральна шкода є втратою немайнового характеру, натомість відшкодування моральної шкоди відбувається в майновій (грішми, іншим майном) або немайновій формах (публікація спростування недостовірної інформації, публікація рішення суду у засобах масової інформації, інші форми відновлення морального стану особи).

За змістом частини третьої статті 23 ЦК України позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, якщо вона визначена у грошовому або іншому майновому вимірі, правовим наслідком відшкодування якої є грошове або інше майнове стягнення на користь позивача (стягнення грошових коштів, витребування майна, визнання права на майно тощо).

Вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а, отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру

Такий висновок викладено у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 28 листопада 2018 р. у справі №761/11472/15-ц; ухвалі КЦС у складі Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №213/4130/19.

З огляду на викладене та враховуючи предмет позову, ставка, що підлягала сплаті за подання позову з майновою вимогою (100000 грн) в суд першої інстанції становила 1211.20 грн, однак позивач помилково сплатив судовий збір в розмірі 3030.00 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 26 квітня 2024 року.

Судом першої інстанції частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 на суму 10000 грн, тобто лише на 10 відсотків від ціни позову та в цій частині відповідачем подано апеляційну скаргу.

Згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір та оплачується у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, однак в даному випадку від задоволеної частини позовних вимог.

Отже, ставка, що підлягала сплаті при поданні апеляційної скарги становить 181.68 грн ((1211.20 х 10%) х 150%)), однак відповідач помилково сплатив судовий збір в розмірі 3633.60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №609257 від 11 жовтня 2024 року.

За таких обставин, з позивача слід стягнути на користь відповідача 181.68 грн судового збору за перегляд рішення судом апеляційної інстанції.

Крім того, апеляційний суд роз`яснює сторонам право звернутись до суду із клопотаннями про повернення надміру сплаченого при зверненні до суду судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Тернопільській області задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Тернопільській області про визнання дій такими, що завдали моральну шкоду та зобов`язання відшкодувати моральну шкоду відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Національної поліції у Тернопільській судовий збір за апеляційний розгляд даної справи в розмірі 181 (сто вісімдесят одна) гривня 68 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 20 грудня 2024 року.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Тернопільській області, адреса: вул. Валова, 11, м. Тернопіль, .

Головуючий О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома