Провадження № 2/760/6978/24
Справа № 760/6790/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Зуєвич Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» /далі - ТОВ «ФК «ЕЙС»/ (; адреса: 02090, м. Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005; e-mail: ; адреса представника: 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, офіс 21; e-mail представника: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП представника /для пошуку в системі «Електронний суд»/: ) до ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса, вказана позивачем: АДРЕСА_1 ; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

21.03.2024 до Солом`янського районного суду міста Києва через систему «Електронний суд» надійшла вказана позовна заява, за підписом представника позивача - адвоката Тараненко А.І. (діє на підставі довіреності), в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 705106792 від 17.11.2021 у розмірі 22 494,17 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2024 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справа передана судді по реєстру 28.03.2024.

Судом в порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15.04.2024 відповідний позов залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову.

02.07.2024 до суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої, зокрема, додано докази доплати судового збору в установленому законом розмірі.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05.07.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Доводи позову

В обґрунтування позову, зокрема, вказується, що 17.11.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали Кредитний договір № 705106792 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.

Зазначається, що відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику й Паспортом споживчого кредиту, які є невід`ємною частиною кредитного договору та після чого добровільно без примусу чи тиску відповідач заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання.

Зауважується, що відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV8W4Q5, зокрема, 17.11.2021 16:33:05 год відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору.

Як стверджує позивач, заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

У позові звертається увага на те, що відповідно до п. 1.1. договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 7 900,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику.

При цьому, вказується, що відповідно до п. 1.3. кредитного договору кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 5 450,00 грн одразу після укладення договору, який має бути повернено до 17.12.2021.

Зі слів позивача, відразу після вчинених дій відповідача, 17.11.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 5 450,00 грн на його банківську карту № НОМЕР_3 що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Як вказує позивач, 02.12.2021 сторони погодили збільшити суму кредиту на 2 450,00 грн, та дана обставина підтверджує факт того, що відповідач усвідомлювала свої зобов`язання за кредитним договором, адже щоб отримати додаткову суму потрібно: зайти до розділу «Стан кредиту» в Особистому кабінеті; вибрати потрібну суму і натиснути кнопку «Отримати».

Разом з тим, у позові наголошується, що доступ до Особистого кабінету здійснюється клієнтом після авторизації, яка проходить шляхом введення Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету та шляхом коректного введення клієнтом otp-пароля, надісланого кредитодавцем на номер телефону клієнта, що має юридичне значення ідентифікації клієнта в Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця в розумінні ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Таким чином, на думку позивача, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі.

Акцентується, що загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором № 705106792 від 17.11.2021, становить - 22 494,17 грн, яка складається з наступного: 7 899,27 грн - заборгованість по кредиту; 14 594,90 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Позивач зауважує, що відповідач виконував умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі.

Також у позові зазначається, що 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019, та 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020, при цьому інші умови договору залишилися без змін.

Разом з тим, вказується, що відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 173 від 15.12 2022 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 20 595,17 грн.

У позові стверджується, що 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04.08.2021 та в подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: № 2 від 03.08.2021 та №3 від 30.12.2022 якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін.

При цьому, звертається увага на те, що відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 22 494,17 грн.

Як наголошується у позові, 04.08.2023 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу № 04/08/23-01 від 04.08.2023 відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Щодо правової позиції відповідача

Відзив на позовну заяву не надійшов.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

Відповідно до наданої інформації Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України, місце проживання відповідача - ОСОБА_1 не встановлено (т. І, а.с. 161).

За змістом ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).

Суд направляв на останню відому адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.

Відповідач кореспонденцію суду не отримала, а листи повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т. І, а.с. 249-253).

Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, суд 09.08.2024 зробив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади (https://sl.ki.court.gov.ua/sud2609/gromadyanam/111/1649330/; т. І, а.с. 201, 248).

Крім того, з метою повідомлення відповідача про дане судове провадження судом було направлено ухвалу про відкриття провадження у даній справі на електронну пошту відповідача, вказану у позові та договорі, на підставі якого ставиться питання про стягнення грошових коштів (т. І, а.с. 20, 89). Вказаний документ доставлено до відповідної електронної скриньки 23.09.2024 (т. ІІ, а.с. 23).

Також, суд намагався повідомити відповідача про дане судове провадження шляхом телефонограми на номер телефона, вказаний у позові, проте абонент не відповідає (т. І, а.с. 200).

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.

Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 108, 109 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.

Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена.

Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за відомим суду місцем проживання, шляхом оголошення через сайт судової влади, телефонограми, а також шляхом направлення ухвали від 04.09.2024 на електронну пошту відповідача, вказану у договорі, на підставі якого ставиться питання про стягнення грошових коштів), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 17.11.2021 ОСОБА_1 залишено заявку на отримання грошових коштів в кредит (т. І, а.с. 51) на підставі якої 17.11.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено Договір кредитної лінії № 705106792 (далі - Договір № 705106792; т. І, а.с. 82-89), відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 7 900,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (т. І, а.с. 82).

Відповідно до п. 1.3 Договору № 705106792 кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 5 450,00 грн одразу після укладення договору, який має бути повернено до 17.12.2021 (т. І, а.с. 82).

Згідно з п. 1.4 Договору № 705106792 позичальник в будь-який час протягом дисконтного періоду дії договору може збільшити суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. Повернення кредиту в повному обсязі позбавляє права позичальника отримати нові транші, а договір вважається припиненим шляхом його повного виконання (т. І, а.с. 82).

Пунктом 1.7 Договору № 705106792 визначено, що кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 17.12.2021.У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором (т. І, а.с. 82).

Пунктом 1.9 Договору № 705106792 визначено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку:

1.9.1. виключно на період строку, визначеного в п. 1.7 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним;

1.9.2. за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. кредитодавець за своїм вибором може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті.?

1.9.3. Якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України сторони домовились, що відкладальною обставиною за цим договором щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду, є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8. цього договору.

Базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку дисконтного періоду виключно за умови, якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,98 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту договору (т. І, а.с. 82-83).

З наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1 087,70 процентів річних, що становить 2,98 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним (п. 1.12.2 Договору № 705106792, т. І, а.с. 83).

Відповідно до п. 1.13 Договору № 705106792 проценти в розмірі, визначеному пунктами 1.9 або 1.12.2. договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня фактичного повернення всієї суми кредиту позичальником (т. І, а.с. 83).

У відповідності до п. 5.1 Договору № 705106792 невід`ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua (т. І, а.с. 87).

Згідно з п. 5.2 Договору № 705106792 строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту визначеного в п. 1.7 договору. Строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту передбачених п. 1.8. та п. 1.12.1. Договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання ( т. І, а.с. 87).

Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис (п. 5.4 Договору № 705106792; т. І, а.с. 87).

Вказаний договір підписаний електронним ідентифікатором відповідача ОСОБА_1 MNV8W4Q5 (т. І, а.с. 89).

Зі змісту долученого до матеріалів справи копії платіжного доручення від 17.11.2021 (т. І, а.с. 33), вбачається, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти ОСОБА_1 на її банківську карту № НОМЕР_3 в розмірі 5 450,00 грн з призначенням платежу «Переказ коштів згідно договору № 705106792 від 17.11.2021, ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_3 , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Traansfer».

В матеріалах справи міститься копія платіжного доручення від 02.12.2021 (т. І, а.с. 32), з якого вбачається, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти ОСОБА_1 на її банківську карту № НОМЕР_4 в розмірі 2 450,00 грн з призначенням платежу «Переказ коштів згідно договору № 705106792 від 17.11.2021, ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_3 , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Traansfer».

На підтвердження дій позичальника, позивачем долучено до матеріалів справи: Довідку, з якої вбачається, що ОСОБА_1 24.11.2021 подала заяву на отримання кредиту в розмірі 5 450,00 грн, строком на 30 днів, процентною ставкою 0,20% в день. Акцепт оферти позивальника (підписання договору відбулось одноразовим ідентифікатором) MNV8W4Q5 надісланим на номер телефону НОМЕР_5 17.11.2021 о 16:32:10, та введено позичальником 17.11.2021 року о 16:33:05, 17.11.2021 року о 16:33:12 перераховано кошти позичальнику (т. І, а.с. 50); підготовленого АТ «Сенс Банк» електронного переліку транзакцій з авторизаційними даними (т. І, а.с. 167-168), з якого вбачається надсилання платежів від 17.11.2021 у розмірі 5 450,00 грн та від 02.12.2021 у розмірі 2 450,00 грн на банківську картку № НОМЕР_6 (т. І, а.с. 168).

Зі змісту відповіді АТ «Сенс Банк» вих. № 40515-32.2/2024 від 05.09.2024 (т. І, а.с. 239), вбачається, що картковий рахунок № НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в АТ «Сенс Банк» - не відкривався.

Разом з тим, як вбачається з наданої відповіді АТ «Сенс Банк» вих. № 11899-БТ-32.2/2024 від 23.10.2024 (т. ІІ, а.с. 15), вбачається наступне:

«АТ «СЕНС БАНК», МФО 300346, код 23494714 (надалі - Банк), щодо Ухвали суду від 04 вересня 2024 року у справі №760/6790/24 стосовно надання інформації, що підтверджують списання коштів із рахунку НОМЕР_7 Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» () та зарахування їх на картковий рахунок № НОМЕР_8 хх хххх 6475, що належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , повідомляємо наступне:

- в рамках операції АВ087999974D01ЕСЕ053АС112В0D1477 від 17.11.2021 16:33 грошові кошти у розмірі 5450 грн. були успішно перераховані на карту отримувача НОМЕР_6 .

Код авторизації платежу: 615532, RRN: 70.

- в рамках операції СС973184А9С801В0Е053АС112В0DFF25 від 02.12.2021 22:41 грошові кошти у розмірі 2450 грн. були успішно перераховані на карту отримувача НОМЕР_6 .

Код авторизації платежу: 233546, RRN: 50.»

28.11.2018 між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) було укладено договір факторингу № 28/1118/01, строк дії якого закінчується 28.11.2019 (т. І, а.с. 128-131).

Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу № 28/1118/01 згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (т. І, а.с. 128-131).

Фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб (п. 5.3.3 Договору факторингу № 28/1118/01; т. І, а.с. 129).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19 (т. І, а.с. 132), згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020, при цьому інші умови договору залишилися без змін.

Також, судом встановлено, що 31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31.12.2021. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01 (т. І, а.с. 133-136).

За змістом підготовленого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунком заборгованості за кредитним договором (т. І, а.с. 140-141) вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 складає 20 359,77 грн, з яких: 7 899,27 грн - заборгованість за тілом кредиту; 12 695,90 грн - заборгованість за відсотками.

З долученої до матеріалів справи копії Витягу з реєстру прав вимоги № 173 від 16.02.2022 до Договору факторингу № 28/1118/01 від 28.11.2018 вбачається, що до переліку боржників, право вимоги до яких виникло на підставі кредитних договорів, укладених боржниками з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», переходить до нового кредитора - ТОВ «Таліон Плюс», входить відповідач - ОСОБА_1 , право вимоги до якої виникло на підставі кредитного договору № 705106792 від 17.11.2021 на суму 20 359,77 грн, з яких: 7 899,27 грн - заборгованість за тілом кредиту; 12 695,90 грн - заборгованість за відсотками (т. І, а.с. 142-143).

05.08.2020 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04.08.2021 (т. І, а.с. 117-122).

Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу № 05/0820-01 клієнт зобов`язується відступити фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (т. І, а.с. 117).

Пунктом 4.1 Договору факторингу № 05/0820-01 визначено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку (т. І, а.с. 118).

Згідно з п. 5.3.3 Договору факторингу № 05/0820-01 фактор має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб (т. І, а.с. 119).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: № 2 від 03.08.2021 (т. І, а.с. 116) та № 3 від 30.12.2022 (т. І, а.с. 115), якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін.

За змістом підготовленого ТОВ «Таліон Плюс» розрахунком заборгованості за кредитним договором (т. І, а.с. 110-111) вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 складає 22 494,17 грн, з яких: 7 899,27 грн - заборгованість за тілом кредиту; 14 594,90 грн - заборгованість за відсотками.

У т. І на а.с. 112-114 міститься копія Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, з якого вбачається, що до переліку боржників, право вимоги до яких виникло на підставі кредитних договорів, укладених боржниками з ТОВ «Таліон Плюс», переходить до нового кредитора - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», входить відповідач - ОСОБА_1 , право вимоги до якої виникло на підставі кредитного договору № 705106792 від 17.11.2021 на суму 22 494,17 грн, з яких заборгованість за кредитом 7 899,27 грн, заборгованість за відсотками 14 594,90 грн.

04.08.2023 між ТОВ «ФК «Ейс» (фактор) та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (клієнт) було укладено договір факторингу № 04/08/23-01 (т. І, а.с. 100-106).

Відповідно до п. 1.1 Договору факторингу № 04/08/23-01 фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору (т. І, а.с. 101).

Згідно з п. 1.5 Договору факторингу № 04/08/23-01 права вимоги вважаються прийнятими фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним Акта прийому-передачі Реєстру боржників (Додаток № 2) /т. І, а.с. 101/.

У т. І на а.с. 96 наявна копія Додатку № 2 до Договору факторингу № 04/08/23-01 від 04.08.2023 - Акту прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 04/08/23-01 від 04.08.2023, з якої вбачається, що клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників в кількості 671, після з цього з урахуванням п. 1.2 Договору факторингу № 04/08/23-01 від 04.08.2021, від клієнта до фактор переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.

Зі змісту реєстру боржників, який є додатком № 1 до Договору факторингу № 04/08/23-01 від 04.08.2023 (т. І, а.с. 97-99), вбачається, що до переліку боржників, право вимоги до яких виникло на підставі кредитних договорів, укладених боржниками з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», переходить до нового кредитора - ТОВ «ФК «Ейс», входить відповідач - ОСОБА_1 , право вимоги до якої виникло на підставі кредитного договору № 705106792 від 17.11.2021 на суму 22 494,17 грн, з яких заборгованість за кредитом 7 899,27 грн, заборгованість за відсотками 14 594,90 грн (т. І, а.с. 98).

Як вбачається з матеріалів справи, 28.02.2024 відповідачу було направлено лист про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором та з пропозицією погасити заборгованість у розмірі 22 494,17 грн протягом 7 днів (т. І, а.с. 94-95).

Також до матеріалів справи долучено копії: алгоритму дій ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладання кредитних договорів (т. І, а.с. 34-37); алгоритму дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній систем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору, затвердженого наказом директора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № 17/09-03 від 17.09.2019 (т. І, а.с. 38-49); Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (т. І, а.с. 52-65); витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань щодо ТОВ «ФК «ЕЙС» (т. І, а.с. 67-69); паспорту споживчого кредиту продукту «Смарт» до Договору № 705106792 від 17.11.2021 (т. І, а.с. 79-81); додаткової угоди до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 (т. І, а.с. 126); додаткової угоди № 1 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 (т. І, а.с. 127); додаткової угоди № 27 від 31.12.2021 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (т. І, а.с. 144); додаткової угоди № 25 від 21.10.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (т. І, а.с. 145-146); виписки по рахунку № НОМЕР_9 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 за період з 17.11.2021 по 22.11.2021 та з 02.12.2021 по 07.12.2021 (т. ІІ, а.с. 18).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилом ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки (див. постанову Верховного Суду від 11.01.2024 у справі № 916/1247/23).

Згідно з ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19; від 16.12.2020 у справі № 561/77/19 та від 22.11.2021 у справі № 234/7719/20.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом ч.ч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було підписано шляхом накладення електронного цифрового підпису позичальника шляхом введення одноразового ідентифікатора.

Отже, між сторонами було укладено кредитний договір, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку оспорювався чи визнавався недійсним.

З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами першою, другою , третьою статті 83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Як встановлено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує на те, що позичальник (відповідач) не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками.

При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 № 913/618/21, у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15, провадження № 61-8803св22).

Матеріалами справи підтверджено вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 22 494,17 грн.

Відповідач доводів позивача про визначену у позові заборгованість не спростував, контррозрахунку заборгованості не зробив, доказів сплати заборгованості за кредитним договором не подав.

Зважаючи на викладене, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження та відповідачем не спростовуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо судового збору

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду з позовом у даній справі сплатив 2 422,40 грн судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 1586 від 20.09.2023 (т. І, а.с. 19) та платіжною інструкцією № 3089 від 27.06.2024 (т. І, а.с. 179).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 422,40 грн у відшкодування судового збору, сплаченого за подання позову у даній справі.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (; адреса: 02090, м. Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005):

- 22 494,17 грн (двадцять дві тисячі чотириста дев`яносто чотири гривні сімнадцять копійок) заборгованості за кредитним договором № 705106792 від 17.11.2021;

- 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) судового збору за подання позову.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич