КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 362/5001/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 грудня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області, постановлену у складі судді Мартинцова І.О. в м. Василькові 09 жовтня 2024 року щодо зупинення провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Васильківський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою, в якій просив визнати виконавчий лист, виданий 20 лютого 2013 року Васильківським міськрайонним судом Київської області № 2/1008/5990/12 про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року зупинено провадження в справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 362/6549/23 за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Васильківський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач ПАТ «Державний ощадний банк України».

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, повторно наводив підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, які були зазначені в поданій до суду першої інстанції заяві про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконання, а саме пропущення строку на оскарження постанов виконавця, винесення позасудової постанови виконавчого провадження поза строками оскарження, винесення позасудової постанови виконавчого провадження після судового розгляду питання, якщо розглядалося в постанові, відкриття виконавчого провадження поза строками на його пред`явлення.

Наводив зміст п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, вказував, що при зверненні до суду з даною заявою ОСОБА_1 було зазначено чотири причини для задоволення заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, і кожна з цих обставин об`єктивно може бути розглянута судом без зупинення провадження. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції жодним чином не зазначив об`єктивну неможливість розгляду даної справи до набрання законної сили рішенням в справі № 362/6549/23.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі віднесена до п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Зупиняючи провадження в справі ухвалою від 09 жовтня 2024 року на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що розгляд цієї справи нерозривно пов`язаний з вирішенням іншої справи, а саме скарги ОСОБА_1 в справі № 362/6549/23, в якій скаржник просив визнати постанову від 04 жовтня 2016 року державного виконавця Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) Рябчук О.О. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 неправомірною та скасувати з підстав пропуску стягувачем установленого законом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Проте з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, оскільки вони здійснені з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Із матеріалів справи вбачається, що в липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Заяву мотивував тим, що 20 лютого 2013 року Васильківським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист по справі № 2/1008/5990/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 2 591 038,76 грн. заборгованості за кредитним договором, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання - один рік. Стягувач пропустив установлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, подавши заяву про відкриття виконавчого провадження 12 серпня 2016 року, однак постановою державного виконавця Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) від 04 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження.

30 жовтня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, представником стягувача ПАТ «Державний ощадний банк України» 14 вересня 2018 року подано скаргу до суду з вимогою скасувати постанову державного виконавця від 30 жовтня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу. В подальшому ПАТ «Державний ощадний банк України», розуміючи, що пропустило десятиденний строк звернення до суду в рамках справи № 362/5110/18, подало заяву про залишення скарги без розгляду. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2019 року в справі № 362/5110/18 в задоволенні заяви ПАТ «Державний ощадний банк України» про залишення скарги без розгляду відмовлено. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2019 року в справі № 362/5110/18 скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» на рішення державного виконавця Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) залишено без розгляду.

В подальшому ПАТ «Державний ощадний банк України» 16 січня 2019 року звернулося зі скаргою до Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) з пропуском 10-денного строку на звернення та після судового оскарження. В цей же день 16 січня 2019 року начальником Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) Сіпченком О.М. винесена постанова про скасування документа «Постанови про повернення виконавчого документа стягувачу» від 30 жовтня 2017 року, що видала Очеретян І.О. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/1008/5990/12 в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Вважав, що постанова начальника Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) Сіпченка О.М. від 16 січня 2019 року про скасування документа «Постанови про повернення виконавчого документа стягувачу» від 30 жовтня 2017 року, що видала Очеретян І.О. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/1008/5990/12 в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1, винесена з порушенням ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного просив визнати виконавчий лист, виданий 20 лютого 2013 року Васильківським міськрайонним судом Київської області № 2/1008/5990/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» коштів таким, що не підлягає виконанню.

До заяви Лабортаса В.В. додано копію виконавчого листа № 1008/5990/12, виданого 20 лютого 2013 року Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 2 591 038,76 грн., копію заяви ПАТ «Державний ощадний банк України» від 12 серпня 2016 року про відкриття виконавчого провадження, копію постанови державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області від 04 жовтня 2016 року про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1, копію постанови старшого державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області від 30 жовтня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», копію скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» від 07 вересня 2018 року на дії державного виконавця по винесенню постанови від 30 жовтня 2017 року, копію ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2019 року в справі № 362/5110/18 про відмову в задоволенні заяви ПАТ «Державний ощадний банк України» про залишення скарги без розгляду, копію ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2019 року в справі № 362/5110/18 про залишення без розгляду скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» на рішення державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області, копію скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» від 16 січня 2019 року на ім`я начальника Васильківського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області на постанову старшого державного виконавця від 30 жовтня 2017 року та про відновлення виконавчого провадження, копію постанови начальника Васильківського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області від 16 січня 2019 року у ВП № НОМЕР_1, якою скасовано постанову про повернення виконавчого провадження стягувачу від 30 жовтня 2017 року, копію постанови начальника Васильківського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області від 16 січня 2019 року про скасування процесуального документу «Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу» від 30 жовтня 2017 року, що видала ОСОБА_3 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/1008/2330/12, виданого 20 лютого 2013 року Васильківським міськрайонним судом Київської області, копію постанови старшого державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області від 17 січня 2019 року про відновлення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20)).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, якою керувався суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Судом першої інстанції при постановленні ухвали про зупинення провадження в справі не було враховано, що стадії цивільного судочинства є певною послідовністю процесуальних дій, які здійснюються у встановленій процесуальним законодавством черговості й оформлюються відповідним судовим актом (ухвала суду, рішення суду, постанова). Стадії судового процесу слідують одна за одною та мають свою процесуальну мету, чим забезпечують єдність і неподільність процесу захисту прав.

Частиною 3 статті 210 ЦПК України встановлено, що провадження у справі на стадії її розгляду по суті (тобто на стадії вирішення спору) зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 251 та пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 252 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 258 ЦПК України, розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Із системного аналізу зазначених норм вбачається, що зупинення провадження є процесуальною дією суду саме на стадії розгляду справи, а не на стадії примусового виконання судового рішення, адже стадія розгляду справи відрізняється від стадії виконання судового рішення і не є ідентичними за своїм характером та змістовним наповненням.

Апеляційний суд зауважує, що на стадії розгляду справи розглядається саме позовна заява та доводи сторін, тобто проводиться розгляд справи по суті в цілому з метою встановлення, чи порушені права та інтереси особи, за захистом яких вона звернулася до суду, що відповідно і регулюється відповідними нормами ЦПК України, та приймається кінцеве рішення по справі.

При розгляді заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, дослідження підставності такої заяви, зважаючи на відкриття виконавчого провадження, здійснюється поза стадією розгляду самої справи, вже на стадії виконання прийнятого судового рішення, та регулюється розділом VІ ЦПК України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)».

У даному випадку в справі розглядається заява, подана після закінчення провадження у даній справі та набрання судовим рішенням законної сили, для примусового виконання якого було відкрите виконавче провадження ВП № НОМЕР_1.

Отже, судом розглядається процесуальне питання, пов`язане з виконанням судового рішення, а саме визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, що залишено поза увагою суду першої інстанції і не враховано, що ст. 251 ЦПК України передбачена можливість зупинення розгляду справи судом лише до закінчення її розгляду по суті, і не передбачена можливість зупинення розгляду заяв, в тому числі, поданих на стадії примусового виконання рішення.

Крім того, визначаючи наявність підстав, передбачених ст. 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд першої інстанції залишив поза увагою, що підстава для зупинення провадження у справі, яка визначена у п. 6 ч. 1 цієї статті, застосовується у тому разі, коли саме в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Тлумачення цієї процесуальної норми свідчить, що можливість зупинення провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України до вирішення процесуального питання, яким є розгляд скарги на рішення державного виконавця у виконавчому провадженні у тій самій справі, що розглядається, виключається.

Також, посилаючись на нерозривність цієї справи з результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1, суд першої інстанції будь-яким чином не мотивував, в чому полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи.

Вищенаведене вказує на безпідставне зупинення розгляду заяви без наявності процесуальних прав на таку дію, що є підставою для скасування оспорюваної ухвали.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України, суд розглядає таку заяву у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників стягувача і боржника, проте їх неявка не перешкоджає розгляду цієї заяви.

Дана норма має імперативний характер і не може бути змінена як за рішенням суду, так і за заявами сторін, тобто строк розгляду такої заяви (10 днів) не підлягає іншому трактуванню, ніж визначеному ч. 3 ст. 432 ЦПК України.

Отже, у цьому випадку суд першої інстанції, розглядаючи таку заяву ОСОБА_1 , не розглянув її у зазначений строк (10 днів), що свідчить про вихід за межі законодавчо закріпленого десятиденного строку розгляду такої заяви.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Наведеного судом першої інстанції враховано не було, тому, зупинивши провадження та виходячи за межі законодавчо закріпленого строку розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції не забезпечив в повній мірі права стягувача у виконавчому провадженні ОСОБА_1 на розгляд справи упродовж розумного та чітко визначеного строку.

Виходячи із вищевикладеного, оскільки судом першої інстанції здійснюється розгляд заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, після набрання судовим рішенням законної сили, на виконання якого було видано виконавчий лист, за яким відкрите виконавче провадження, суд не мав законних підстав для зупинення провадження в справі, відтак ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року не можна вважати законною та обґрунтованою, вона не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.