Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 року справа № 542/798/24

провадження № 2/542/310/24

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кашуби М.І.,

за участю секретаря судового засідання Журавель О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Нові Санжари цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Міолан» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

До Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 звернувся представник ТОВ «Діджи фінанс» та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 3651015 від 17.05.2021 в розмірі 44850,00 грн, судові витрати у справі.

У позовній заяві позивач зазначив, що 17.05.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Міолан» було укладено кредитний договір № 3651015. На виконання умов вказаного договору позикодавцем було перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 10000,00 грн.

Вказав, що 13.09.2021 між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Діджи фінанс» було укладено договір факторингу № 07Т. За умовами вказаного договору ТОВ «Міолан» відступило ТОВ «Діджи фінанс» право вимоги до позичальників, в тому числі по договору № 3651015 від 17.05.2021, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Міолан».

Зазначив, що відповідачка свої зобов`язання за вищевказаним договором не виконала, внаслідок чого в неї виникла заборгованість у розмірі 44850,00 грн.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20.05.2024 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 17.07.2024 витребувано від АТ КБ «Приватбанк» інформацію про надходження 17.05.2024 від ТОВ «Міолан» на картковий рахунок № НОМЕР_1 , що відкритий на ім`я ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 10 000,00 грн, згідно з платіжним дорученням № 46468874.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11.09.2024 витребувано від АТ КБ «Приватбанк» інформацію про надходження 17.05.2024 від ТОВ «Міолан» на картковий рахунок № НОМЕР_1 , що відкритий на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , грошових коштів у розмірі 10000,00 грн, згідно з платіжним дорученням № 46468874.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30.09.2024 повторно витребувано від АТ КБ «Приватбанк» інформацію про надходження 17.05.2024 від ТОВ «Міолан» на картковий рахунок № НОМЕР_1 , що відкритий на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , грошових коштів у розмірі 10000,00 грн, згідно з платіжним дорученням № 46468874.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 28.10.2024 на підставі ст. 12 ЦПК України, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснено позивачу право подати суду: платіжну інструкцію, якою підтверджується оплата за реєстром боржників № 1, відповідно до Акту погодження мінімальної ціни, форма якого визначена Додатком № 3 до договору факторингу № 07Т від 13.09.2021, з урахуванням випадків, визначених пунктом 3.1.2.2.2 договору.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 28.10.2024 внесено виправлення до ухвали Новосанжарського районного суду Полтавської області від 17 липня 2024 року та до ухвали Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 вересня 2024 року у справі № 542/798/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Міолан» про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: замість невірно зазначеної дати платіжної інструкції № 46468874 «17.05.2024» вказати вірну «17.05.2021».

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21.11.2024 повторно витребувано від АТ КБ «Приватбанк» інформацію про надходження 17.05.2021 від ТОВ «Міолан» на картковий рахунок № НОМЕР_1 , що відкритий на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , грошових коштів у розмірі 10000,00 грн, згідно з платіжним дорученням № 46468874.

В судове засідання представник позивача не з`явилася, у позовній заяві просила розгляд справи здійснити за відсутності представника позивача, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечувала.

Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився. До суду подав заяву, у якій просив розгляд справи здійснити без його участі. Вказав, що з позовом не погоджується, кредитні договори не укладав, просив відмовити у задоволенні вказаного позову.

Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися.

Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Встановлено, що в обґрунтування позовних вимог та, в свою чергу, наявності у позивача права грошової вимоги до відповідача, позивач посилався на договір факторингу № 07Т, укладений 13 вересня 2021 року між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Діджи фінанс».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, у Цивільному кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

В свою чергу, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме кредитне зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Відповідно до положень ст. 1077- 1079 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Дослідивши наданий до позовної заяви договір факторингу № 07Т від 13.09.2021, укладений між ТОВ «Діджи фінанс» та ТОВ «Міолан», суд встановив.

Відповідно до п. 2.1 та 4.1 вказаного договору факторингу клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання цього договору.

Згідно з п. 3.1.2.2.1 якщо загальна сума платежів здійснених фактором на користь клієнта на підставі п.3.1.2.2 цього договору протягом 6 місяців з дня передачі права вимоги (п. 4.1 договору) є меною ніж 18 %, то залишок несплаченої суми фінансування фактор починаючи з 7 місяці з дня передачі право вимоги доплачує наступним чином

: одним платежем протягом 10 календарних днів у разі необхідності доплати до 7%; двома рівними платежами кожних 14 календарних днів у разі необхідності доплати до 10%; трьома рівними платежами кожних 14 календарних днів у разі необхідності доплати до 15% чотирма рівними платежами кожних 14 календарних днів у разі необхідності доплати понад 15%. Пунктом 3.1.2.2.2 визначено, що якщо загальна сума платежів, здійснених фактором на користь клієнта на підставі п. 3.1.2.2 цього договору досягла 18% від основної суми заборгованості до сплати шестимісячного строку з дня передачі права вимоги, з цього моменту фактор здійснює фінансування клієнта отримані платежі в розмірі 50% платежів, отриманих за звітній місяць на підставі звіту в отриманні платежі, форма якого визначена додатком №4.

Відповідно до платіжних інструкцій ТОВ «Діджи фінанс» було сплачено грошові кошти ТОВ «Міолан» за договором факторингу № 07Т від 13.09.2021 (а.с. 31-38, 104-118).

Відповідно Реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу № 07Т від 13.09.2021 ТОВ «Діджи фінанс» набуло права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором 3651015 у розмірі 44850,00 грн (а.с. 88-90).

Так, згідно з актом приймання передачі реєстру прав вимог від 13.09.2021 до договору факторингу № 07Т від 13.09.2021 ТОВ «Міолан» передав, а ТОВ «Діджи фінанс» прийняв реєстр прав вимог від 13.09.2021, складений за формою згідно з додатком № 1 (а.с. 46).

Враховуючи наведене, позивачем надано до суду докази виникнення прав і обов`язків за договорами факторингу № 07Т від 13.09.2021 та докази наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідача.

Встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Міолан» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 3651015 (а.с. 19-22). За умовами договору сума кредиту становить 10000,00 грн, строк кредитування - 30 днів з кінцевим терміном повернення 16.06.2021. Згідно з п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Відповідно до заяви-анкети для отримання кредиту від 17.05.2021 відповідач ОСОБА_1 надав ТОВ «Міолан» інформацію, необхідну для розгляду питання щодо надання йому кредиту (а.с. 54).

На обґрунтування отримання відповідачем кредитних коштів на номер картки, надано платіжне доручення № 46468874 щодо підтвердження переказу грошових коштів, згідно з яким ТОВ «Міолан» було здійснено переказ грошових коштів у розмірі 10000,00 грн на кредитний рахунок № 516875*25, згідно з договором № 3651015 (а.с. 27).

Відповідно до довідок АТ КБ «Приват банк» на карту № НОМЕР_4 (IBAN НОМЕР_5 ), що належить ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) 17 травня 2021 року було здійснено переказ коштів на суму 10000,00 грн. Інформація про платника виплата займу ОСОБА_2 , ID платежу ( а.с. 168, 171).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На цю обставину звернула увагу Велика палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), ч. 2 ст. 530 ЦК України визначено, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено, що відповідач ОСОБА_1 дійсно отримав кредитні кошти, однак неналежним чином виконував кредитні зобов`язання, добровільно не сплатив обумовлені кредитними правовідносини платежі, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача.

На підтвердження розміру заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 3651015 від 17.05.2021 позивачем надано: розрахунок заборгованості за період з 13.09.2021 по 20.02.2024, згідно з яким станом на 20.02.2024 заборгованість становить 44850,00 (а.с. 15); розрахунок заборгованості станом на 10.04.2024, згідно з яким заборгованість становить 44850,00 грн (а.с. 9-10).

Відомості, що містяться у розрахунку заборгованості свідчать про правильність розрахунку її розміру, здійсненого позивачем.

При цьому відповідач не надав належних доказів, які спростовують доводи позовної заяви щодо укладення між сторонами кредитного договору, отримання ним кредитних коштів та розміру заборгованості. В свою чергу, твердження відповідача у поданій до суду письмовій заяві повністю спростовані матеріалами справи.

За наведених обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 44850,00 грн є обґрунтованою.

З урахуванням встановлених обставин справи з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи фінанс» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 3651015 у розмірі 44850,00 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з приписів ст.141 ЦПК України, згідно з якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, згідно з квитанцією № 0715-7217-3959-4492 від 27.04.2024, які зараховані до спеціального фонду державного бюджету України згідно з випискою.

Зважаючи на повне задоволення позовних вимог, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 2422,40 грн.

Крім судового збору позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

Представництво інтересів ТОВ «Діджи фінанс» під час судового розгляду даної справи здійснювало адвокатське бюро «Анастасії Міньковської» на підставі договору про надання правової допомоги № 42649746 від 11.12.2023 (а.с. 28-30).

Відповідно до акта про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 20.02.2024 та детального опису робіт (надання послуг), адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» було надано правничу (правову) допомогу за позовом ТОВ «Діджи фінанс» про стягнення кредитної заборгованості, а саме: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи фінанс» - 2250,00 грн; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи 3000,00 грн; формування додатків до позовної заяви 750,00 грн (а.с. 13, 17).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив позивач, суд виходить з вимог ст. 133, 137, 141 ЦПК України, згідно яких судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову суд покладає на відповідача.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданн япослуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно якогоЦПК Українипередбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись положеннями статті 141 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Крім того, суд враховує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 07.12.2022 по справі № 873/96/22 під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятоюстатті 129 ГПК України(а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Враховуючи характер виконаної адвокатським бюро роботи, обумовленої договором про надання правової допомоги, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатським бюро роботи та значимості таких дій у справі, суд дійшов висновку, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та приходить до висновку про те, що сума витрат на правову допомогу у даній справі, яка відповідає критеріям дійсності та реальності, а також принципам справедливості, пропорційності та верховенства права становить 3000,00 грн.

На підставі положень ст. 141 ЦПК України вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Міолан» про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (07405, Київська область, м. Бровари, вул. Київська, 243-А, а/с 897, , IBAN: НОМЕР_6 в АТ «СЕНС БАНК» МФО: 300346) заборгованість за кредитним договором № 3651015 від 17.05.2021 у розмірі 44 850,00 грн (сорок чотири тисячі вісімсот п`ятдесят грн 00 коп).

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (07405, Київська область, м. Бровари, вул. Київська, 243-А, а/с 897, , IBAN: НОМЕР_6 в АТ «СЕНС БАНК» МФО: 300346), понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві грн сорок коп) та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн (три тисячі грн 00 коп).

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», , місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, 04112;

відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Міолан», місцезнаходження: вул. Баговутівська, 17/21 м. Київ, 04107.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Кашуба М.І.

Повний текст рішення виготовлено 24.12.2024.