Справа № 461/6407/24 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2616/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: О.В. Псярук

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 09 серпня 2024 року у справі за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

05.08.2024 представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю чоловіка та жінки як подружжя без реєстрації шлюбу, починаючи з червня 2019 року до дня смерті ОСОБА_3 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заяву обгрунтовував тим, що 30 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Лілії Володимирівни з заявою про прийняття спадщини за законом, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі заяви ОСОБА_1 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л. В. відкрито спадкову справу №01/2024. В подальшому, 28 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Згідно довідки від 28 червня 2024 року, виданої приватним нотаріусом, ОСОБА_1 не подано в повному обсязі документів, що підтверджують факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю та/або про будь-які родинні відносини, тому на даний час, видати запитувані свідоцтва про право на спадщину не вбачається можливим. Також нотаріус повідомила, що в ОСОБА_1 є можливість звернутися до суду за захистом та для реалізації її спадкових прав. Просив заяву задоволити.

Оскаржуваною ухвалою у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дяків Володимир Богданович, про встановлення факту, що має юридичне значення відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає її незаконною, необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 у поданій в порядку окремого провадження заяві просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 . Разом з тим, зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона просила встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю чоловіка та жінки, як подружжя, без реєстрації шлюбу, що не є тотожним з заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

Таким чином, суд першої інстанції на стадії відкриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі. При цьому, суд не врахував висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23), згідно яких розгляд заяв про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, має здійснюватися в суді цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.

Просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скаргу підтримав з підстав, наведених у них, просив скаргу задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як убачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю чоловіка та жінки як подружжя без реєстрації шлюбу, починаючи з червня 2019 року до дня смерті ОСОБА_3 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявоюпредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, з підстав, що така не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції виходив з того, що заявник у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення просив «з метою реалізації спадкових прав» встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_3 , починаючи з червня 2019 року до дня смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначений період часу становить менше п`яти років, тоді як згідно ст. 1264 ЦК України право на спадщину за законом у четверту чергу мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Таким чином, від встановлення факту спільного проживання однією сім`єю протягом періоду часу, який складає менше п`яти років, жодним чином не залежить реалізація спадкових справ ОСОБА_1 . При цьому, встановлення такого факту не передбачатиме виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав заявниці. Цей факт безпосередньо не породжує юридичні наслідки і встановлення такого факту не може бути підставою для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право спадщину.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Таким чином, п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначено можливість встановлення судом факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. При цьому, зазначена норма закону не містить вимог тривалості відносин між чоловіком та жінкою для встановлення такого факту, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 02.10.2024 року у справі № 463/5823/22.

Відтак, відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

При цьому, колегія суддів враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, в якій Велика Палата відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, викладених у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), зазначивши, що юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України,що свідчить про невідповідність висновку суду про відмову у відкритті провадження у справі за заявоюпредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 з підстав, що така не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, вимогам закону.

У частині 7 ст. 19 ЦПК України зазначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції цивільних судів за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

До зазначених правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 у справі №560/17953/21, відступивши від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), у постанові Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц (провадження №61-13369св22.

З наведених мотивів, ухвалу суду слід скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. 379, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 09 серпня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра