ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1648/24 Справа № 205/6693/22 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д.В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в м. Дніпро справу що виникла з цивільних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляла самостійних вимог приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Журавльової Галини Сергіївни про усунення від права на спадкування, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2023року; також подана апеляційна скарга ОСОБА_3 , через представника ОСОБА_4 на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2023року, -

В С Т А Н О В И В:

В позові пред`явленому до суду 12 жовтня 2022року ОСОБА_1 виклав вимоги до ОСОБА_2 про усунення відповідачки як спадкоємця по праву представлення та за заповітом від права на спадкування на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Існування таких вимог ОСОБА_1 пов`язував із тим, що він єдиний є спадкоємцем першої черги при спадкуванні по закону після смерті батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як такий що прийняв спадщину, так як звернувся із заявою про прийняття спадщини.

Іншим спадкоємцем є онука померлого, за правом представлення ОСОБА_2 , так як ОСОБА_6 , донька спадкодавця, померла у 2018році до відкриття спадщини.

ОСОБА_1 в позовній заяві вказував на те, що через відсутність правовстановлюючих документів на Спадкове майно, спадкодавець не зміг змінити свого заповіту, який було складено на ОСОБА_2 , яка всіляко перешкоджала цьому. Також в обґрунтування позову заявник посилався на те, що відповідач не опікувалася спадкодавцем, не надавала допомоги і не вчиняла необхідних дій по підтримці батька, котрий за станом здоров`я перебував у безпорадному стані і потребував допомоги та лікування.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2023року відмовлено в позові ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належним чином тих обставин, що ОСОБА_2 ухилялася від надання допомоги спадкодавцю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та знаходився в безпорадному стані.

Також згідно висновків суду, не підтверджено належними та допустимими доказами того, що ОСОБА_2 перешкоджала своїми діями спадкодавцю скасувати свій заповіт. Та суд не взяв до уваги покази свідків щодо цих обставин, оскільки вони не були очевидцями подій щодо вилучення ОСОБА_2 документів у спадкодавця ОСОБА_5 , з метою перешкоджання спадкодавцю скласти новий заповіт чи змінити вже існуючий.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2023року доповнено резолютивну частину рішення та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правову допомогу в розмірі 8000,00грн.

З рішенням суду не погодився позивач ОСОБА_1 , який висловив вимогу скасувати рішення та задовольнити його позов. Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд не взяв до уваги обставин, що мають значення для справи, а саме не з`ясував і не дав оцінки показам всіх свідків в частині тих обставин що спадкодавець особисто демонстрував волевиявлення змінити заповіт і повідомляв свідкам про неможливість зробити це через те, що саме відповідач забрала документи спадкодавця.

Так само судом не враховано, що відповідач саме від спадкодавця отримувала кошти належні останньому як пенсія і за ці кошти здійснювала деяке утримання.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягало також в тому, що беззаперечною є та обставина що спадкодавець вживав всіх необхідних заходів, щодо отримання нових документів на заміну тим, що знаходились у відповідачки, однак не встиг цього зробити.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 , через представника ОСОБА_4 вимагала змінити додаткове рішення та збільшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу до 26 000,00грн стверджуючи що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, оскільки суд вдався в оцінку співмірності заявлених вимог із ціною позову та складності справи з власної ініціативи без відповідного клопотання іншої сторони.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача представник відповідачки адвокат Жорніченко Дмитро Валерійович зазначив, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і фактично зводяться до незгоди позивача з такими висновками. Та позивачем не надані докази про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю, які б підтверджували наявність підстав для скасування рішення.

Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши пояснення позивача та його представника, також пояснення відповідачки та її представника, за відсутності третьої особи явка якої є необов`язковою, повідомленої про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом, дійшов висновку, що апеляційну скаргу на рішення та апеляційну скаргу на додаткове рішення слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно відомостей з Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради, станом на 31 грудня 2012року право власності на будинок АДРЕСА_1 , належало ОСОБА_7 частка та ОСОБА_5 частка на підставі Свідоцтва про право власності від 01 листопада 1994року /том І а.с.21/.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 /копія свідоцтва про смерть том І а.с.12/; організацією та проведенням поховання ОСОБА_7 на підставі рахунку-замовлення від 10 вересня 2021року займалася ОСОБА_2 /том І а.с.113/.

У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно з 12 липня 2022року на підставі Свідоцтва про право на спадщину № 374 власницею частки у праві власності на будинок АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_8 /том І а.с.23/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /том І а.с.12/, котрий приходився батьком позивача ОСОБА_1 /том І а.с.15/.

02 липня 2022року ОСОБА_8 звернулась із заявою до нотаріальної контори в якій прийняла спадкове майно залишене їй на підставі Заповіту від 27 серпня 2015року № 572 спадкодавцем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; також ОСОБА_1 звернувся із заявою до приватного нотаріуса Дніпровського міського округу Журавльової Г.С. в якій прийняв спадкове майно належне померлому спадкодавцю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /том І а.с.47/.

Організацією та проведенням поховання ОСОБА_5 на підставі Договору від 30 червня 2022року займався ОСОБА_1 /том І а.с.19, 20/.

За станом здоров`я ОСОБА_5 з вересня 2021року хворів. Діагноз останнього: Ішемічна хвороба серця, кардіосклероз, ГХ 2 стадії, 2 ступеню, Серцева недостатність 2 б ст, Мерцательна аритмія, Перелом шийки бедра (вересень 2021року). Котрактури, пролежні /том І а.с.18/.

Відповідно до наданих документальних доказів місце проживання ОСОБА_2 з 21 травня 2013року по день видачі довідки від 01 липня 2021року було зареєстроване в будинку АДРЕСА_1 /том І а.с.66/; та остання була працевлаштована в період часу з 01 липня 2009року працювала в Міській клінічній лікарні № 18, яку було перейменовано в Комунальний заклад «Дніпровська міська студентська поліклініка», з якої ОСОБА_2 звільнилася за власним бажанням з 16 листопада 2018року /том І а.с.73-75/; та остання є мамою неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 /том І а.с.72/.

Та ОСОБА_2 підтвердила, що її мама ОСОБА_10 (після укладення шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_8 /том І а.с.70/.

За змістом квитанцій за період 2021 та 2022років ОСОБА_8 сплачувала за послуги з електропостачання, газопостачання, водопостачання в будинку АДРЕСА_1 /том І а.с.76-100/; також підтверджено придбання газової плити і двохкамерного холодильника 09 липня 2019року та доставку цієї побутової техніки в будинок АДРЕСА_1 /том І а.с.112/ .

Талоном-повідомленням єдиного обліку № 9310 підтверджено факт звернення ОСОБА_2 із заявою від 18 квітня 2022року до відділення поліції № 3 щодо вжиття заходів до ОСОБА_1 , який 17 квітня 2022року за адресою АДРЕСА_1 погрожував заявниці фізичною розправою /том І а.с.101/.

В свою чергу ОСОБА_1 підтвердив звернення до Дніпровського районного управління поліції відділення поліції № 3 із заявою № 9412 та № 9434 від 20 квітня 2022року із повідомлення про втрату: паспорта громадянина України; картки платника податків; свідоцтва про право власності на будинок АДРЕСА_1 ; будинкової книги та військового квитка встановити місцезнаходження яких правоохоронними органами не вдалося. Також в відповідній інформації від 25 квітня 2022року повідомлялось про продовження пошукових заходів /том І а.с.17/.

Правові підстави для відмови в задоволенні позовних вимог суд вбачав у тім, що відсутні підстави вважати що ОСОБА_2 умисно ухилялася від надання допомоги спадкодавцю. Також не підтверджено того, що відповідач умисно перешкоджала спадкодавцеві скасувати заповіт або внести до нього зміни.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно з`ясував обставини у справі та дотримався норм матеріального права.

У даній справі сторони не заперечували обставин того, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом як син ОСОБА_5 , також спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_8 , обоє звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Позовні вимоги про усунення від права на спадкування позивач пов`язував із тим, що відповідач ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу та каліцтво був у безпорадному стані.

Частиною п`ятою статті 1224 Цивільного кодексу України передбачено, що особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За змістом наведеної норми усунення від права на спадкування може мати місце за наявності певних умов та юридичних фактів, зокрема суд повинен установити як факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи, так і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги - установлення яких є важливим для вирішення спору що виник.

За конкретних обставин цієї справи вбачається, що відповідач фактично вчиняла дії які не можуть бути розцінені як ухилення від надання допомоги ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки остання по мірі можливості надавала йому допомогу, зокрема підтверджено, що ОСОБА_2 придбавала побутову техніку та прилади необхідні для проживання спадкодавця, оплачувала комунальні послуги з водопостачання, електропостачання та за газ, та суд дав належну оцінку тому, що спадкодавець міг розраховувати на допомогу родички з якою у відповідачки була домовленість про надання такої допомоги.

За підтверджених обставин ОСОБА_2 підтвердила що нею вживались заходи направлені на надання допомоги спадкодавцеві і така допомога протягом тривалого часу надавалась в обсязі необхідному та достатньому для належних умов проживання спадкодавця.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Роблячи висновки про відсутність обставин, які би свідчили про умисне ухилення відповідача від надання допомоги ОСОБА_5 суд першої інстанції дав оцінку обставинам, на які посилалася відповідач, що у своїй сукупності виключає умисел відповідачки щодо ухиляння від надання допомоги своєму дідові. Також судом першої інстанції не встановлено інших дій які би свідчили про винну поведінку відповідачки ОСОБА_2 , яка усвідомлювала свій обов`язок надавати допомогу, мала таку можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Водночас, підтверджено що між сторонами виникли неприязні стосунки, які супроводжувались зверненням до правоохоронних органів із заявами про вчинення кримінальних правопорушень в період часу що передував смерті спадкодавця. Також зі свого боку, позивач у фактичному володінні якого знаходився будинок в якому проживав спадкодавець, не спростував того, що він чинив перешкоди відповідачці в питанні спілкування та надання допомоги спадкодавцеві.

За таких умов, судом першої інстанції надана вірна правова оцінка тому що відсутні обставини які би свідчили про умисне ухилення відповідачки від надання допомоги спадкодавцеві, який був у безпорадному стані. Суд зробив вірний висновок, враховуючи те, що за змістом частини п`ятої статті 1224 ЦК України лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Також належними письмовими доказами не підтверджено, що ОСОБА_2 умисно перешкоджала спадкодавцеві скасувати заповіт або вносити до нього зміни.

У відповідності до положень частини першої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Причому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі /частина п`ята статті 81 ЦПК України/.

Суд першої інстанції відреагував на аргументи позивача стосовно достовірності та доказового значення самого факту звернення останнього до органів поліції з питань втрати спадкодавцем документів на нерухоме майно і особистих документів спадкодавця,- якими на думку позивача неправомірно заволоділа відповідачка,- та обґрунтовано вважав що зазначені документальні докази є неналежними письмовими доказами, вони не підтверджують факту будь-яких дій з боку відповідачки спрямованих на перешкоджання спадкодавцеві переглянути чи скасувати заповіт.

Так само не були вирішальними для результатів розгляду даної справи обставини про які зазначав позивач щодо наявності свідчень свідків, покази яких не можна вважати беззаперечними та достатніми для висновків про існування з боку відповідачки перешкод для того, щоб спадкодавець змінив свій заповіт.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснив позивачу його права та обов`язки щодо надання доказів і сприяв здійсненню його прав, однак позивач жодних інших доказів в підтвердження своїх вимог не надав.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позові без встановлення відповідних фактів.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 не підтвердив обставин якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи встановлених судом.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції дотримався вимог про законність і обґрунтованість рішення суду що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги відповідачки на додаткове рішення щодо витрат на правничу допомогу, колегія суддів керується статтею 133 ЦПК України яка до судових витрат відносить судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать також витрати на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Вирішуючи спір в частині вимог про обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу суд керується положеннями статті 59 Конституції України в якій закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу та є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частина 1 та 2 статті 15 ЦПК України надає учасникам справи право користуватися правничою допомогою; відповідно до змісту статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат. ОСОБА_2 реалізувала своє право, скористалася правничою допомогою.

Та суд оцінив достовірність тверджень відповідачки на підставі опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи /стаття 141 ЦПК України/.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

З конкретних обставин цієї справи вбачається, що враховуючи об`єм наданих адвокатом послуг, співмірність, складність справи, виходячи з критерію реальності та розумності вартості адвокатських послуг, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу забезпечено справедливий баланс та відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідачки, що має своїм наслідком залишення без зміни додаткового рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2023року.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду залишити без задоволення та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення суду залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2023року та додаткове рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2023року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 лютого 2024року.

Судді: