КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/5107/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2024 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді СкрильЮ.А.,

за участю секретаря судового засідання Остапчук О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» 15.08.2024 звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 130 519,25 гривень.

В обґрунтування свої позовних вимог позивач зазначив, що 19.09.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір № 5912227, відповідно до умов якого відповідачу надаються грошові кошти у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надавались відповідачем.

29.01.2024 між ТОВ «МІОЛАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 29012024 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, відповідно до умов якого ТОВ «МІОЛАН » передає (відступає) за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні первісному кредитору права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників № 1 від 29 січня 2024 року до Договору факторингу № 29012024 від 29 січня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 90844,25 грн, з яких: 23000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 65544,25 грн - сума заборгованості за відсотками; 2 300,00 грн - заборгованість за комісією.

Окрім цього, 19.09.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір № 100123947, відповідно до умов якого відповідачу надаються грошові кошти у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надавались відповідачем.

29.01.2024 між ТОВ «МІОЛАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 29012024 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, відповідно до умов якого ТОВ «МІОЛАН » передає (відступає) за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні первісному кредитору права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників № 1 від 29 січня 2024 року до Договору факторингу № 29012024 від 29 січня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 39675 грн, з яких: 10 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 27 775,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 1900,00 грн - заборгованість за комісією.

Оскільки Відповідач не виконав прийнятих на себе відповідно до умов вказаних договорів зобов`язань щодо своєчасного повернення кредитних та позичених коштів, позивач вимушений звернутися з вказаним позовом до суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Скриль Ю.А.

За інформацією Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, отриманої судом 30.08.2024, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 04.09.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

14.10.2024 представник відповідача надав відзив на позовну заяву, відповідно до якої заперечує проти задоволення позову в повному обсязі з тих підстав, що відповідач не укладав з ТОВ «МІЛОАН» жодних договорів у тому числі і кредитний договір № 5912227 від 19.09.2023 та/або кредитний договір № 100123947 від 19.09.2023 та відсутності в матеріалах справи доказів виконання первісним кредитором своїх зобов`язань щодо надання коштів.

Разом з відзивом на позовну заяву представник відповідача подав клопотання про витребування доказів, а саме: витребувати у позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» оригінал кредитного договору №5912227 від 19.09.2023 та оригінал кредитного договору №100123947 від 19.09.2023, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 16.10.2024 клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено та витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» оригінал кредитного договору №5912227 від 19.09.2023 та оригінал кредитного договору №100123947 від 19.09.2023, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_1 .

29.10.2024 представник позивача надала заяву про виконання ухвали суду про витребування доказів, в якій щодо оригіналу кредитних договорів зазначила, що відповідно до вимог ЦПК України до суду можуть бути подані оригінали електронних доказів, електронна копія електронного доказу, засвідчена електронним підписом, а також паперова копія електронного доказу, засвідчена у встановленому законом порядку засвідчувальним написом «Згідно з оригіналом», найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, що скріплюється печаткою. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у разі надсилання документа кільком адресатам або у разі його зберігання на кількохелектронних носіях інформації кожен електронний примірник вважається оригіналом електронного документа. Посилаючись на ч. 9 ст. 10 ЦПК України щодо застосування закону, що регулює подібні за змістом відносини, зазначив що відповідно до ч. 3 ст. 99 КПК України оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа ще і його відображення, якому надається так значення як документу. Ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія.

До вказаної заяви жодних доказів позивачем не надано.

Водночас 30.10.2024 представник позивача надіслала до суду додаткові пояснення, в яких зазначила, що кредитні договори були укладені з позичальником в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті позикодавців подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позики, після чого позикодавці надіслали відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання договорів позики.

До вказаних пояснень позивачем долучено Відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 100123947, складену ТОВ «МІОЛАН».

30.10.2024 представник позивача надіслала до суду клопотання про витребування доказів, а саме: витребувати у АТ КБ «Приватбанк» інформацію щодо наявності у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) карткового рахунку відкритого у АТ КБ «Приватбанк», станом на 19.09.2023; інформацію щодо належності у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) карткового рахунку № НОМЕР_2 ; інформацію щодо надходження на картковий рахунок № НОМЕР_2 , 19.09.2023 грошових коштів у розмірі 23000,00 грн за кредитним договором №59112227; 19.09.2023 грошових коштів у розмірі 10000,00 грн за кредитним договором №100123947, посилаючись на те, що самостійно отримати ці відомості не надається можливим.

Ухвалою суду від 31.10.2024 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено та витребувано у АТ КБ «Приватбанк» інформацію щодо наявності у ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) карткового рахунку відкритого у АТ КБ «Приватбанк», станом на 19.09.2023; інформацію щодо належності у ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) карткового рахунку № НОМЕР_2 ; інформацію щодо надходження на картковий рахунок НОМЕР_2 , 19.09.2023 грошових коштів у розмірі 23000,00 гривень за кредитним договором №59112227; 19.09.2023 грошових коштів у розмірі 10000,00 гривень за кредитним договором №100123947.

04.11.2024 представником відповідача до суду подано заперечення проти додаткових пояснень, де останній зазначив, що додаткові пояснення позивача не містить спростувань позиції відповідача, викладеної у відзиві на позовну заяву та, посилаючись на ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вказує, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, знаходиться на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України, брав та продовжує брати участь із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, забезпечення державного суверенітету і територіальної цілісності України в умовах особливого періоду воєнного стану.

17.12.2024 представником відповідача подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, зокрема копій Довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України; посвідчення учасника бойових дій; договір про надання правової допомоги; опису робіт (наданих послуг) адвокатом Земляковим О.А. станом на 16.12.2024; платіжну інструкцію про перерахування ОСОБА_1 на ім`я адвоката Землякова ОО.А. грошових коштів 10000,00 грн з призначенням платежу «оплата згідно договору від 30.09.2024 № 30-09/2024».

У судове засідання 25.12.2024 сторони не з`явились. Позивач у процесуальних документах зазначав про розгляд справи за відсутності його представника, позовні вимоги підтримав, позовні вимоги просив задовольнити.

Представником відповідача 25.12.2024 подана заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, просив відмовити у задоволенні позови на підставі викладених у поданих процесуальних документах аргументів.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з огляду на неявку всіх учасників процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази на предмет належності, допустимості, достатності та достовірності у їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Установлено, що відповідно до наданих позивачем паперових копій укладених електронних договорів, 19.09.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір № 5912227 (у копії договору вказаний одноразовий ідентифікатор 387118), відповідно до умов якого відповідачу надаються грошові кошти у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надавались відповідачем.

Відповідно до витребуваної з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформації від 07.11.2024 № 20.1.0.0.0/7-241031/75290-БТ встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_4 , на яку 19.09.2023 здійснено переказ коштів на суму 23000,00 грн, інформація про платника ViplatazaimaMiloan.

29.01.2024 між ТОВ «МІОЛАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 29012024 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, відповідно до умов якого ТОВ «МІОЛАН » передає (відступає) за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні первісному кредитору права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників № 1 від 29 січня 2024 року до Договору факторингу № 29012024 від 29 січня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 90 844,25 грн, з яких: 23000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 65 544,25 грн - сума заборгованості за відсотками; 2 300,00 грн - заборгованість за комісією.

Окрім цього, 19.09.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір № 100123947, відповідно до умов якого відповідачу надаються грошові кошти у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надавались відповідачем.

Відповідно до витребуваної з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформації від 07.11.2024 №20.1.0.0.0/7-241031/75290-БТ установлено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_4 , на яку 19.09.2023 здійснено переказ коштів на суму 10000,00 грн, однак інформація про платника відсутня, призначення платежу не зазначено.

29.01.2024 між ТОВ «МІОЛАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 29012024 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, відповідно до умов якого ТОВ «МІОЛАН » передає (відступає) за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні первісному кредитору права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників № 1 від 29 січня 2024 року до Договору факторингу № 29012024 від 29 січня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 39 675 грн, з яких: 10 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 27 775,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 1 900,00 грн - заборгованість за комісією.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують здійснення відповідачем розрахунків ані як з первісним кредитором ТОВ «МІОЛАН», ані з позивачем.

При цьому сторона відповідача, не спростовуючи факт отримання вказаних коштів, заперечує про укладання відповідачем договору з первіснимкредитором та перерахування вказаних коштів відповідачу саме на виконання вказаних кредитних договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦПК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно зі статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання - (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Статтею 536 ЦК України передбачено,що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк(термін)його виконання,то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежного виконання).

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплатити відсотки.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість ним виконання свого грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що позивачем до позовної заяви додано паперову копію електронного кредитного договору № 5912227 з додатками та кредитного договору №100123947 з додатками.

Відповідач ставить під сумнів існування вищевказаних договорів та стверджує, що жодних договорів з ТОВ «МІЛОАН» не укладав.

Відповідно до частини 6 статті 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Отже, вивченням матеріалів справи та поданих сторонами процесуальних документів, встановлено, що позивачем ухвала суду від 16.10.2024 про витребування доказів належним чином не виконана: суду не надано оригіналів витребуваних кредитних договоріввід 19.09.2023 №5912227 та від 19.09.2023№100123947, укладених між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_1 .

За таких умов, відповідно до вимог ст. 95 ЦПК України,суд не може брати до уваги надані позивачем паперові копії кредитних договорів.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Належних та допустимих доказів, які б підтверджували укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_1 кредитних договорів, матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 1статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» Розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

Згідно з пунктом 3статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.

Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин.

Належних та допустимих документів, які передбачені статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію» і які підтверджують переказ первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» кредитних коштів на рахунок відповідача, позивачем суду не надано.

Відповідно до витребуваної з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформації від 07.11.2024 №20.1.0.0.0/7-241031/75290-БТщодо наявності у ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) карткового рахунку, належності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) карткового рахунку № НОМЕР_2 та надходження на нього грошових коштів у розмірі 23000,00 гривень за кредитним договором №59112227 та 19.09.2023 грошових коштів у розмірі 10000,00 гривень за кредитним договором №100123947, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_4 , на яку 19.09.2023 здійснено переказ коштів на суму 23000,00 грн, інформація про платника Viplata zaima Miloan. ID платежу та на суму 10000,00 грн - інформація про платника відсутня.

Тобто вказана інформація достеменно не підтверджує зарахування 10000,00 грн на виконання кредитного договору №100123947 від ТОВ «МІЛОАН».

Надаючи оцінку наданій інформації з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо переказу коштів на суму 23000,00 грн від «Miloan» з призначенням платежу «Viplatazaima», з урахуванням позиції відповідача щодо неукладення будь-яких договорів з ТОВ «МІЛОАН», невиконання позивачем ухвали суду щодо надання оригіналів електронних доказів - кредитних договорів (в іншій ніж паперовій формі), а також відсутності первинних документів, що підтверджують переказ первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» кредитних коштів на рахунок відповідача, суд позбавлений можливості встановити, що вказані грошові кошти були зараховані на ім`я позивача саме на виконання умов кредитного договору №59112227.

Факти відсутності належних, допустимих доказів, підтверджуючих існування у відповідача заборгованості, встановлені судом під час дослідження та оцінки матеріалів справи щодо позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5912227 від 19.09.2023 у розмірі 90844,25 грн та кредитним договором №100123947 від 19.09.2023 у розмірі 39675,00 грн, позбавляють можливості суд достеменно переконатися у наявності правовідносин між первісним кредитором та відповідачем щодо взятих на себе зобов`язань останнім, з приводу виконання яких позивач звернувся до суду.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено на підставі

належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів факт існування у відповідача заборгованості саме за вказаним позивачем кредитними договорами.

Окрім цього, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Установлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, знаходиться на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України та приймав та приймає участь із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, забезпечення державного суверенітету і територіальної цілісності України в умовах особливого періоду воєнного стану, що підтверджується Службовим посвідченням НОМЕР_5 , Довідкою від 07.10.2024, № 1407, Довідкою військової частини НОМЕР_3 , посвідченням про відрядження від 25.08.2022, № 46, посвідченням про відрядження від 24.09.2022, № 351, а також у 2022 році брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що підтверджується Довідкою № 08/56 від 16.11.2024.

З огляду на вказане, відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» проценти за користування кредитом ОСОБА_1 не підлягають нарахуванню.

Отже, з урахування викладеного, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем порушеного права вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості саме за кредитними договорами від 19.09.2023 №59112227 та 19.09.2023 №100123947.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

Відповідно до ч. 3ст. 133 ЦПК Українидо витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно дост. 134 ЦПК Україниразом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно зі ст. 137 ЦПК Українивитрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 6ст. 137 ЦПК Україниобов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами.

Частинами 2, 3, 8статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови з задоволенні позову на позивача.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Велика Палата Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені вимог про відшкодування таки витрат.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Судом встановлено, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надано: Договір про надання правової допомоги від 30.09.2024, № 30-09/2024, опис робіт (наданих послуг) адвокатом Земляковим Олексієм Анатолійовичем у Київському районному суді міста Одеси у справі № 947/25129/24, платіжну інструкцію № 0.0..1 від 01.10.2024 про сплату правової допомоги.

Зазначені грошові кошти у розмірі 10000,00 грн за надання правової допомоги були сплачені відповідачем.

Заперечення від позивача щодо неспівмірності витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат критеріям визначеним у частині 4 статті 137 ЦПК України до суду не надходили.

Отже, згідно зі ст. 137 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Керуючись ст.12,13,14,19,76-81,89,137,141,142, 259,263-265,268, 352,354,355 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , адреса: вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, 01032, e-mail: , .

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено та підписано 26.12.2024.

Суддя Ю. А. Скриль