ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9494/24 Справа № 189/4114/23 Суддя у 1-й інстанції - Лукінова К. С. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Кругман А. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Єланського О. Г. на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: Покровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 через свого представника завернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування посилалася на те, що ОСОБА_1 з 1976 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала однією сім`єю із ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

Спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , крім іншого, складається із земельної ділянки загальною площею 4,486 га кадастровий номер :03:001:0464. Увесь цей час позивачка з ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах, мали спільний бюджет та вели спільне господарство. Від спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу мають спільну дитину: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

18 жовтня 2023 року позивачка звернулася до Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області як цивільна дружина з питання оформлення своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_3 , однак на її усне звернення державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Кривошей О.Г. було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що нею не надано документів, що підтверджують родинні стосунки спадкодавця та спадкоємця.

Просила встановити факт її проживання однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_3 з 1976 року до моменту смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,486 га, кадастровий номер :03:001:0464, яка розташована на території Гаврилівської сільської ради Синельниківського (Покровського) району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом, яка належала ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги є тотожними доводам позовних вимог.

Зазначає, що відповідачем фактично було визнано позовну вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачки з 1976 року до моменту смерті ОСОБА_3 , суд першої інстанції не навів обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, та не зазначив чиї права та законні інтереси порушує визнання відповідачем позову у цій частині. Ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову суд першої інстанції також не постановив.

Також, відповідачка є спадкоємицею усього майна померлого, як спадкоємиця за заповітом, а позивачка претендує на обов`язкову частку спадкового майна як спадкоємець четвертої черги за законом, оскільки спадкоємці інших черг за законом відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення повісток ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та державному нотаріусу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та додаткового рішення суду відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії акту про обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 з 1976 року по 2022 рік та вели спільне господарство. Вони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер,що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Згідно копії довідки № 153, виданої виконкомом Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району від 16.05.2023 року, померлий ОСОБА_3 до дня смерті був зареєстрований в будинку, що розташований в АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_3 в будинку були зареєстровані та зареєстровані на даний час: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 120713 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 353049808 ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка, площею 4, 486 га, кадастровий номер :03:001:0464.

Постановою від 18.10.2023 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не надано документів про родинні стосунки з померлим, як дружина, та за відомостями з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, відомості про державну реєстрацію шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_3 відсутні, вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом на обов`язкову частку спадщини відповідно до ст. 1241 Цивільного кодексу України, на майно ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , не може бути видано.

Із копії спадкової справи № 164/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 13.06.2023 року вбачається, що ОСОБА_3 за життя склав заповіт, відповідно до якого усе своє майно повністю заповів ОСОБА_8 , 1978 року народження.

Відповідачка ОСОБА_8 є донькою померлого ОСОБА_3 .

ОСОБА_8 23.12.2020 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_10 .

13.06.2023 року ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 за заповітом.

Згідно відповіді з відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 499/3121-26 від

25.04.2024 року станом на 25.04.2024 року відомості про реєстрацію шлюбу (розірвання) на

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 згідно даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян актові записи відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що вирішуючи позовну вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки слід врахувати, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, в цій конкретній справі, факт не підлягає встановленню, оскільки не породжує юридичних наслідків для позивача, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Позивачка не має права на обов`язкову частку у спадщині, так як проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в неї права на спадкування за законом у першу чергу та отримання обов`язкової частки у спадкуванні.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже,стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , зазначивши у позові, що встановлення даного факту їй необхідно для отримання спадщини та визнання за нею права власності на 1/2 частину земельної ділянки.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

У відповідності до норм ст. 1261 ЦК Україниу першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності достатті 1264 ЦК Україниу четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Аналіз наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові компоненти: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частинирішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі №5-рп/99про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах

чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження №14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3,74 СК України).

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 31 травня 2022 року у справі №554/8629/17 (провадження №61-3012св21).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Відповідно до приписів ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановленихст.1259 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_11 є донькою померлого спадкодавця і відноситься до спадкоємців першої черги за законом, а також з урахуванням того, що вона прийняла спадщину у встановленому законом порядку, подавши 13.06.2023 року відповідну заяву до Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, де заведена спадкова справа №164/2023 до майна померлого ОСОБА_3 , то згідно ст.1258 ЦК України право на спадщину має саме ОСОБА_11 , яка є спадкоємцем за заповітом після свого батька.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Вирішуючи позовну вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки слід врахувати, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Відтак встановлення факту проживання ОСОБА_1 з померлим спадкодавцем однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу до ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті ОСОБА_3 ) для визнання права на частину спадкового майна, про що вказує позивачка у позові, не призведе до виникнення у неї прав на спадкування, оскільки право на спадщину у неї виникне лише у випадку неприйняття спадщини спадкоємцями першої, другої та третьої черг, чого в даній справі не встановлено, оскільки спадщину прийняла донька померлого.

З огляду на те, що встановлення позивачеві факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідно як наслідок для прийняття спадщини у вигляді частини земельної ділянки із спадкоємцем за заповітом та самостійно не породжує юридичних наслідків, тому факт проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не підлягає встановленню, оскільки не породжує юридичних наслідків для позивача.

Наведене узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду

у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі №295/190/20 (провадження №61-15467св21) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2023 року у справі №686/19661/20 (провадження №61-11031св22).

Право на обов`язкову частку у спадщині відповідно до положень статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Судом встановлено, що у ОСОБА_1 на обов`язкову частку у спадщині право не

виникло,так як вона не відноситься до осіб, перелічених у статті 1241 ЦК України.

Посилання на те, що відповідачем визнавався факт проживання позивача з спадкодавцем,а тому це є підставою для встановлення такого факту, є безпідставним. Суд першої інстанції правильно зазначив, що факт проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в даному випадку не породжує юридичних наслідків для позивача.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про визнання права власності на частку земельної ділянки, як обов`язкової частки спадкового майна спадкоємця четвертої черги за законом, не підлягають задоволенню.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін ,то підстав для зміни розподілу судових витрат не має.

Керуючись ст.ст. 368, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Єланського О. Г. залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2024 року.

Судді: