Справа № 524/8992/24
Провадження №2/524/3275/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2024 місто Кременчук

Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі

головуючого судді Мельник Н.П.,

з участю секретаря судового засідання Стешиної В.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача (адвоката) Олійник Л.М.,

відповідачів ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції), Ковтун В.В.,

представника відповідача Матвієць Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим його представником (адвокатом) Олійник Лілією Михайлівною, до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи - приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Веселовського Анатолія Григоровича, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

УСТАНОВИВ:

До Автозаводського районного суду міста Кременчука надійшла позовна заява ОСОБА_1 , поданим його представником (адвокатом) Олійник Лілією Михайлівною, до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи - приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Веселовського Анатолія Григоровича, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

22.08.2024 ухвалою судді відкрите провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 19.09.2024. Задоволено клопотання позивача про виклик свідків та про витребування спадкової справи у приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Веселовського А.Г., заведену після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

12.09.2024 від відповідачки ОСОБА_2 надійшла суду письмова заява про визнання позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

19.09.2024 підготовче судове засідання по справі не відбулось у зв`язку із перебуванням на навчанні судді з 16.09.2024 по 20.09.2024 включно (довідка заступника керівника апарату суду від 16.09.2024 за вих №123/24). Підготовче судове засідання по справі перенесено на 24.10.2024.

Відповідачки не скористались своїм правом на подання відзиву. Інших заяв, клопотань, пояснень суду не надходило.

10.10.2024 від третьої особи приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Веселовського А.Г. надійшла суду заява про направлення копії спадкової справи, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

23.10.2024 позивач надав суду заяву про розгляд справи 24.10.2024 без його участі.

24.10.2024 у підготовче судове засідання з`явились представник позивача та відповідачка ОСОБА_3 . Не з`явились позивач, відповідачка ОСОБА_2 та третя особа, належним чином повідомлені.

24.10.2024 у підготовчому судовому засіданні судом з`ясовано обставини на виконання ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Присутніми учасниками справи у підготовчому засіданні не виявлено бажання укласти мирову угоду, провести позасудове врегулювання спору шляхом медіації, передати справу на розгляд третейського суду або звернутися до суду для проведення врегулювання спору за участю судді, залучити до участі по справі інших осіб, замінити неналежного відповідача, залучити співвідповідача. Уточнень щодо позовних вимог суду не надходило.

Представником позивача повідомлено, що у позові зазначено всі обставини справи, які відомі позивачу та подано усі докази на підтвердження ним своїх вимог.

Від відповідачки ОСОБА_3 надійшли уточнення, відповідно до яких позивач з батьком не проживав, оскільки саме вона проживала із померлим ОСОБА_4 протягом 25-ти років, зазначила, що батько мав намір скласти заповіт, однак не вказував на кого саме буде складено. За життя ОСОБА_4 заповіт не склав.

Відповідачка ОСОБА_3 зазначила, що визнає позовні вимоги ОСОБА_1 після підтвердження батьківства померлого батька стосовно до нього за результатами проведення експертизи. Однак, зазначила, що клопотання про проведення відповідної експертизи заявляти не буде, зазначивши при цьому, що заперечення щодо задоволення позовних вимог з її боку відсутні. Відмітила, що нею повідомлено всі обставини справи, їй відомі, докази для надання суду відсутні.

Від представника позивача надійшло клопотання про закриття підготовчого провадження по справі, проти чого відповідачка ОСОБА_3 не заперечувала.

Інших заяв, клопотань у підготовчому судовому засідання не надходило.

Відповідачі та третя особа не скористались своїм правом на подання відповідно відзиву, зустрічного позову на позовну заяву та пояснень.

24.10.2024 ухвалою суду закрите підготовче провадження по справі, призначено судове засідання на 12.11.2024, визнано обов`язковою явку у судові засідання позивача та відповідачів, постановлено викликати свідків.

12.11.2024 у судове засідання з`явились представник позивача (адвокат) Олійник Л.М., позивач, відповідачка ОСОБА_3 , свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Не з`явилась відповідачка ОСОБА_2 .

З`ясувавши думку присутніх, суд на підставі частини 8 ст. 223 ЦПК України постановив без виходу до нарадчої кімнати допитати свідків, які з`явилися у разі відкладення розгляду справи через неявку відповідачки ОСОБА_2

12.11.2024 ухвалою суду відкладено розгляд справи на 16.12.2024, у зв`язку із нез`явленням у судове засідання відповідачки ОСОБА_2

28.11.2024 до суду надійшло клопотання відповідачки ОСОБА_2 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду, з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення, розміщеного за посиланням vkz.court.gov.ua.

16.12.2024 ухвалою задоволено клопотання відповідачки ОСОБА_2 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду, з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення, розміщеного за посиланням vkz.court.gov.ua.

16.12.2024 у судове засідання з`явились представник позивача (адвокат) Олійник Л.М., позивач, відповідачка ОСОБА_3 , відповідачка ОСОБА_2 (у режимі відеоконференції) та представника відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_7 .

Під час судового розгляду справи представник позивача та позивач просили суд задоволити позовні вимоги з підстав, зазначених у позові.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не заперечували проти задоволення позову, вважали недоцільним заявляти клопотання про проведення експертизи щодо встановлення батьківства їхнього батька стосовно позивача.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що є хрещеним батьком відповідачки ОСОБА_2 . Зазначив, що знав померлого ОСОБА_4 з 1994 року, йому відомо було про існування у нього сина, народженого жінкою, із якою померлий у шлюбі не перебував. Через 5-6 років син померлого ОСОБА_1 приїхав до батька. Зазначив, що позивач дуже схожий на свого покійного батька. У сина з батьком були добрі відносини між собою. Сумнівів про те, що ОСОБА_1 є сином померлого не виникало. Їхня сім`я збиралась часто на родинні свята. Його хрещениця ОСОБА_2 називала позивача своїм братом, визнавала його, у них булт добрі відносини. Про існування конфліктів йому не відомо.

Свідок ОСОБА_7 зазначила, що являється матір`ю відповідачки ОСОБА_2 . Проживала із покійним однією сім`єю протягом 12 років. Із позивачем познайомилась, коли йому було 13 років. Повідомила, що покійний завжди допомагав ОСОБА_1 , визнавав його своїм сином. Сумнівів про те, що позивач є сином померлого не виникало. Конфліктів, сварок не було. У позивача із відповідачкою ОСОБА_2 були відносини, як у брата та сестри, із відповідачкою ОСОБА_3 - теж дружні стосунки, як у брата та сестри.

Свідок ОСОБА_11 повідомив, що померлий був його другом та кумом, перебували у дружніх відносинах із 1980-х років, постійно спілкувались між собою. Позивач був померлому, як син. Коли свідок повернувся з армії у 1980-х роках, померлий показав йому фото свого сина. Сумнівів у померлого про те, що позивач є його сином, у нього не виникало. З сином померлого познайомився, коли останньому було біля 15 років. Зазначив, що позивач, який дуже хожий на батька, з 15-річного віку і до смерті померлого спілкувався із ним постійно. Ніяких сварок, скандалів не було. Повідомив, що померлий визнав в якості онука сина позивача ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_9 зазначив, що знайомий із померлим із 1970 років, разом працювали, постійно спілкувались. Про ОСОБА_1 , як сина померлого, дізнався у кінці 1980-х - на початку 1990-х років. Сина померлого знає давно. Коли познайомився із ним, позивач був уже дорослий, постійно був при батькові, візуально дуже схожі. Відносини у них були як у батька з сином. Сумнівів про те, що позивач є сином померлого ніколи не виникало. Із сестрами у позивача були нормальні відносини. Вказава, що визнавалаи його братом.

Свідок ОСОБА_10 вказала, що перебувала у відносинах із померлим з 2003 року. З дітьми знайома з 2010 року. Покійний дуже любив своїх дітей, постійно розповідав про сина, піклувався про нього. Покійний ОСОБА_4 дізнався про народження сина від своєї матері. Сумнівів про те, що позивач є сином померлого у ОСОБА_4 та його дочок (відповідачок по справі) не виникало. Вони постійно підтримували між собою родинні відносини. Покійний любив свого онука (сина позивача) та піклувався про нього. Позивач та його син дуже схожі на ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_5 повідомила, що є рідною сестрою померлого ОСОБА_4 . Відносини у нього з сином були хороші, допомагали один одному. Зазначила, що дізналась про наявність сина у брата дуже давно, орієнтовно у 1980-х роках, можливо і раніше, коли ОСОБА_12 та його мати приїхала до м ОСОБА_13 . Вказала, що брат визнавав ОСОБА_1 своїм сином. Відносини між усіма дітьми (позивачем та відповідачками) були завжди родинні, як між братом та сестрами. Жодних сумнівів про те, що ОСОБА_12 є сином померлого не було.Під час розгляду справи відповідачі не заперечували проти задоволення позову, вважали недоцільним заявляти клопотання про проведення експертизи щодо встановлення батьківства їх батька стосовно позивача.

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідачів, показання свідків, дослідивши матеріали справи, у тому числі копію спадкової справи після померлого, вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: на житловий будинок із господарськими будівлями АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1000 га за цією ж адресою з кадастровим номером :02:002:0919, цільове призначенням - присадибна ділянка.

09.04.2024 позивач звернувся до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовського А.Г. із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 , зазначивши, що є сином спадкодавця.

Крім нього, спадкоємцями є також його сестри (відповідачки) ОСОБА_3 та ОСОБА_2

15.08.2024 позивач отримав відмову від приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовського А.Г. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 (одну третю) частку спадкового майна, оскільки на підтвердження своїх родинних відносин зі спадкодавцем надав оригінал свідоцтва про своє народження серії НОМЕР_1 , видане повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 25.04.2024, актовий запис № 251 від 20.02.1980, у якому його батьками записані ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

У судовому засіданні позивач та його адвокат пояснили, що позивач є сином ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть № 139.

Зазначене стверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Зазначили, що при народженні прізвище позивача зазначене у свідоцтві про народження « ОСОБА_16 ». На момент народження позивача його мати ОСОБА_14 перебувала в шлюбі з ОСОБА_15 , тому в графі «батько» у свідоцтві про народження зазначений саме ОСОБА_15 . Оскільки ОСОБА_15 був військовим, позивач провів своє дитинство за межами України. У 13 років він повернувся до м Кременчук та після припинення сімейних відносин між його матір`ю та ОСОБА_15 , мати позивача познайомила його з ОСОБА_4 . Позивач та ОСОБА_4 проводили час разом, спілкувались. Через деякий час мати розповіла, що ОСОБА_15 не його біологічний батько. Повідомила, що у 1979 році зустрічалася із ОСОБА_4 від якого завагітніла, однак останній не погодився брати на себе відповідальність, вони розірвали відносини. На сьомому місяці вагітності мати позивача одружилась із ОСОБА_15 , який прийняв його як сина.

Після розмови позивача із ОСОБА_4 , останній підтвердив, що є його батьком та прийняв як сина. Позивач називав ОСОБА_4 батьком, а він його сином.

ОСОБА_4 прийняв рішення про зміну прізвища позивача, тому 30.09.1997 позивач змінив прізвище та по батькові, про що зроблений відповідний актовий запис № 64, підтвердженням чого є копія повторного свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 , видана Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Вказали, що позивач та померлий спільно між собою вирішили не проходити процедуру усиновлення через її тривалість та складність. Коли позивачу виповнилось 15 років у ОСОБА_4 народилася дочка, сестра позивача - ОСОБА_3 . Через деякий час у ОСОБА_4 народилася ще одна дочка, сестра позивача - ОСОБА_2 . Позивач намагається підтримувати зв`язок із своїми сестрами. У подальшому позивач познайомився із бабою ОСОБА_17 та дідом ОСОБА_18 , батьками ОСОБА_4 , які прийняли його як онука та постійно спілкувалися, піклувалися про нього. У подальшому вони зареєстрували позивача у своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , який значиться зареєстрованим за цією адресою з 18.05.1993 по 27.02.1998.

Вказане стверджується довідкою про реєстрацію місця проживання відповідно до архівних даних № 93 від 25.04.2024.

З 27.02.1998 по 07.02.2019 позивач значився зареєстрованим у будинку свого батька ( АДРЕСА_1 ), що стверджується довідкою про реєстрацію місця проживання згідно архівних даних № 94 від 25.04.2024.

У відповідності до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є зокрема, його визнання.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Пунктом 1 частини 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Спірні правовідносини щодо встановлення факту, що має юридичне значення регулюються главою 6 розділу IV ЦПК України.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 273 ЦПК України (пункт 1 частини 1 ст. 315 діючого ЦПК України) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За правилами ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

Як установлено частиною 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини 1 ст. 1269, частини 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

У відповідності до правових висновків Верховного Суду по справі № 205/2102/19-ц, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Верховний Суд підкреслив, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

З урахуванням викладеного, судом не встановлено підстав ставити під сумнів обставини, викладені позивачем у своїй позовній заяві, а саме те, що померлий ОСОБА_4 являвся батьком ОСОБА_1 та зазначені особи перебували в родинних стосунках як рідні батько та син.

Під час судового розгляду зазначене ніким не заперечувалося, а навпаки визналося відповідачами, є підтвердженим як письмовими доказами, так і допитаними в суді свідками, які стверджували про відсутність сумнівів, що позивач є сином померлого, крім того таких сумнівів ніколи не виникало і у самого померлого ОСОБА_4 , а отже зазначений факт родинних відносин є достеменно доведеним.

За таких обставин суд вважає, що встановлення факту родинних відносин не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, має для позивача юридичне значення, підстав для відмови не встановлено.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Зважаючи на складність у викладенні повно того тексту рішення по справі, суд вважає за необхідне проголосити вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись статтями 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 352 - 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Встановити, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером :02:002:0919 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено та підписано 26.12.2024.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Мельник