Провадження № 2/750/2420/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 грудня 2024 року м. Чернігів
Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:
суддіСупруна О.П.,
секретар Мишаста К.Б.,
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова Супруна О.П. від 20.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 30.10.2024.
30.10.2024 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Супруна О.П. у відпустці; судове засідання відкладено на 24.12.2024.
У судове засідання 24.12.2024 сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представниця позивача у позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності, дала згоду на заочний розгляд справи. Відповідачка відзиву не подала.
За письмовою згодою представниці позивачки суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).
За правилом частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до пункту 1.2. вищевказаного договору банк встановлює ліміт овердрафту (надає кредит), на картковому рахунку клієнта (надалі - ліміт кредитування), а клієнт зобов`язується повернути використану суму кредиту та сплачувати плату за кредит на умовах, визначених цим Договором-анкетою та Правилами.
За умовами пункту 2.1 вищевказаного договору сторони погодили, що ліміт кредитування встановлюється у розмірі 30 000,00 гривень; кредит надається клієнту без застави; строк дії ліміту кредитування: з дати укладення договору по 20.01.2024; клієнт може отримати транші, а тому числі «кредит «плати частинами», в межах доступного ліміту використання кредиту.
Щодо умов обслуговування кредитного ліміту сторони узгодили, що щомісячна комісія за розрахункове-касове обслуговування становитиме відповідно до тарифного плану, процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки, 44,99% річних, процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями, 44,99% річних процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями, протягом пільгового періоду 0,00% річних; пільговий період для погашення заборгованості до 56 днів; комісія за надання послуг з управління кредитом при прострочення сплати платежу до 500,00 грн (пункт 2.1.4 договору).
Сторони також погодили визначення орієнтовної сукупності вартості користування лімітом кредитування у розмірі 329 803,00 грн, орієнтовну реальну річну процентну ставку ліміту кредитування - 72% (пункт 2.1.5 договору).
Згідно із змістом анкети-заявки на надання споживчого кредиту від 22.12.2021, яка власноручно підписана відповідачкою, ОСОБА_1 просить у АТ «УкрСиббанк» надати їй споживчий кредит «Револьверна кредитна картка» на наступних умовах: строк дії ліміту кредитування 24 місяці, сума кредитного ліміту 30 100,00 грн. Указана анкета-заявка також містить особисті відомості клієнта, інформацію по додатковим послугам, використання аналога підпису та печатки АТ «УкрСиббанк» та відповідно підписи сторін (а.с. 10 зворот).
Акціонерне товариство «УкрСиббанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» право вимоги до відповідачки за Договором на підставі Договору факторингу № 254 від 23.01.2024 (а.с. 13-15).
Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 254 від 23.01.2024 загальна сума заборгованості відповідачки за кредитним договором від 22.12.2021 становить 18 539,14 грн, з яких: 10 428,68 грн заборгованість за основним боргом, 8 110,46 грн заборгованість за відсотками (а.с. 16).
Із платіжної інструкції в національній валюті від 23.01.2024 № 192 убачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» перерахувало на користь АТ «УкрСиббанк» 2 251 125,18 грн як оплату за права вимоги за договором факторингу № 254 від 23.01.2024 (а.с. 16 зворот).
Позивач зазначає, що в порушення умов вказаного кредитного договору, відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого у останньої виникла заборгованість в розмірі 18 539,14 грн, з яких: 10 428,68 грн заборгованість за основним боргом, 8 110,46 грн заборгованість за відсотками.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
До предмета доказування у даній справі у тому числі входять обставини відступлення права вимоги за кредитним договором від 22.12.2021 від АТ «Укрсиббанк», який є первісним кредитором, до TOB «ФК «Суперіум», на що посилається позивач. Від доведення цього факту залежить виникнення права вимоги у позивача.
Як передбачено статтею 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цсі 5.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Зі змісту статті 1054 ЦК України вбачається, що кредитодавцями у кредитних правовідносинах можуть бути банк або інша фінансова установа і вказаний перелік є вичерпним.
Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07.12.2000 № 2121-111 «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Згідно пункту 11 частини першої статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" факторинг є фінансовою послугою. Фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 вказаного Закону).
Разом з тим у статті 49 Закону України "Про банки та банківську діяльність" визначено, що факторинг являється кредитною операцією.
Таким чином, договір факторингу, як договір фінансової послуги, спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором.
Виходячи з того, що правова природа договору визначається з огляду на його зміст, суд при його правовій оцінці повинен дослідити його умови, права та обов`язки сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і настання певних правових наслідків.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 в справі № 910/7038/17.
Як передбачено статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
На підтвердження факту переходу прав вимоги від первісного кредитора - АТ "Укрсиббанк" до ТОВ «ФК «Суперіум» останнім надано договір факторингу № 254 від 23.01.2024, реєстр боржників до нього та платіжну інструкцію в національній валюті від 23.01.2024 № 192.
Водночас, суд зауважує, що відповідного до пункту 4.1 вищевказаного договору факторингу, право власності на права вимоги вважається таким, що перейшло від клієнта фактору, та право вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимог у фактора виникає з моменту підписання акта приймання-передачі права вимоги.
Проте, позивачем на підтвердження виникнення права вимоги не було надано суду доказу набуття права вимоги до відповідачки, а саме акта приймання-передачі права вимоги, складеного ним та АТ «Укрсиббанк».
Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відсутність доказів переходу права вимоги до позивача від первісного кредитора позбавляє можливості встановити та перевірити обставини, які підлягають доказуванню у справі.
Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 (в редакції, що діяла з часу відкриття кредитного ліміту відповідачу та до 04.07.2018), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 (в редакції, чинній на час судового розгляду).
Такі висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 22.11.2023 у справі № 619/1384/21, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14, від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18.
Судом встановлено, що позивачем не надано жодних первинних бухгалтерських та платіжних документів (зокрема, виписки по рахунку), які б підтверджували факт перерахування коштів на рахунок відповідачки ОСОБА_1 .
Доказів проведення відповідачкою банківських операцій із використанням власної картки (переказ коштів, поповнення мобільного телефону, оплата товарів у торгових точках та ін.) матеріали справи не містять.
Також, у матеріалах справи взагалі відсутній навіть розрахунок заборгованості, що позбавляє суд можливості дослідити період, за який нараховано заборгованість, дані щодо руху коштів на рахунку, сум, що фактично були отримані відповідачкою, та нараховані проценти за користування кредитними ресурсами.
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 279, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідачка: ОСОБА_1 , місце проживання:
АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Суддя