Номер провадження 2-з/205/629/24
УХВАЛА

іменем України

17 грудня 2024 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Остапенко Н.Г., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Гурського Віталія Степановича про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

03.10.2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2024 року, після усунення недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільні справі.

Разом з позовом від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить заборонити відчужувати спірне нерухоме майно.

Підставою забезпечення позову зазначено те, що у заявника є підстави побоюватися, що відповідач може усунути її від володіння та користування спірним майном, оскільки відповідач намагається вчинити дії. спрямовані на відчуження спірного майна, що в разі задоволення позовних вимог може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Заяву розглянуто відповідно до ч. 1 ст. 153 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України без повідомлення учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Ознайомившись із змістом заяви про забезпечення позову та матеріалами цивільної справи, суддя доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України в заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до вимог п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя)? розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Необхідною умовою вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути істотні перешкоди як виконання судового рішення, так і ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, враховуючи зазначені вище роз`яснення, суд задовольняє заяву про забезпечення позову за умови, якщо невжиття заходів, вказаних у заяві про забезпечення позову, може становити реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, або, якщо істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав, за захистом яких звернувся заявник до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є поділ майна подружжя, а саме: садибного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 01, а також земельної ділянки площею 0,0687 га з кадастровим номером :08:587:0126 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва.

Водночас матеріали справи не містять доказів належності на праві власності садибного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачу. При цьому копія витягу про реєстрацію права власності на земельну ділянку від 17.07.2015 року не підтверджує належність садибного будинку відповідачеві, а також належність самої земельної ділянки ОСОБА_2 на дату звернення з даною заявою.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Враховуючи викладене, суддя доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви і вжиття заходу забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірного майна.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 353 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Гурського Віталія Степановича про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Н.Г.Остапенко

.