Справа №705/1336/24
2/705/1341/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2024 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Годік Л.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу Карайкоза Ганна Ігорівна, про визнання недійсним договору про поділ земельної ділянки в натурі та припинення спільної сумісної власності, який вчинений під впливом помилки, скасування державної реєстрації земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Кушнеренко Т.В., яка діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про поділ земельної ділянки в натурі та припинення спільної сумісної власності, який вчинений під впливом помилки, скасування державної реєстрації земельної ділянки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 є власником 37/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , а інші 63/100 частин вказаного житлового будинку належить відповідачу ОСОБА_2 . Рішенням Уманської міської ради від 31.07.2020 № 5.86-81/7 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передано у спільну власність земельну ділянку загальною площею 0,0626га з кадастровим номером :02:006:2009 по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В подальшому сторони домовилася про поділ між ними земельної ділянки в натурі, у зв`язку з чим у ФОП ОСОБА_3 в 2020 році було замовлено розроблення схеми поділу земельної ділянки, згідно з якої ділянка загальною площею 0,0626 га була поділена на 3 ділянки: площею 0,0442 га, яка відходить ОСОБА_2 ; площею 0,0108 га та 0,0075 га, яка відходить ОСОБА_1 . На підставі цієї схеми був укладений Договір про поділ земельної ділянки в натурі та припинення спільної сумісної власності від 31.03.2021 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за умовами якого з метою припинення спільної сумісної власності на земельну ділянку співвласники домовилися провести поділ земельної ділянки в натурі згідно із схемою розподілу земельної ділянки, виготовленою інженером-землевпорядником ОСОБА_3 . Також, сторони домовилися після нотаріального посвідчення договору спільно звернутися до відповідних органів виготовлення технічної документації на земельні ділянки та до органів державної реєстрації прав для державної реєстрації права власності на земельні ділянки утворені в результаті поділу. Сторонами було замовлено виготовлення технічної документації, в результаті чого було сформоване та в Державному земельному кадастрі зареєстровано три земельні ділянки: загальною площею 0,0075 з кадастровим номером :02:006:2087 загальною площею 0,0108 га з кадастровим номером :02:006:2088, які належать ОСОБА_1 , та загальною площею 0,0442 з кадастровим номером :02:006:2086, яка належить ОСОБА_2 . В подальшому, після встановлення меж земельної ділянки в натурі позивачка виявила, що розмір її земельної ділянки зменшився порівняно з фактичним користуванням, а також було виявлено, що інженером-землевпорядником було виконано невірно розподіл земельної ділянки та введено її в оману шляхом зазначення в схемі розподілу загального розміру земельної ділянки 0,0626 га. Якщо розрахувати частину земельної ділянки у відповідності до долей кожного із співвласників, то позивачу повинно відійти у одноособову власність земельна ділянка загальною площею 0,0232 га, що відповідає 37/100 частин власності, а відповідачу 0,0394га, що відповідає 63/100 частин власності. Проте, позивачка ОСОБА_1 отримала меншу земельну ділянку, ніж їй належить по часткам, а відповідач ОСОБА_2 отримав земельну ділянку більшою площею. Із схеми поділу земельної ділянки, яка є невід`ємною частиною договору, вбачається, що предметом поділу є земельна ділянка з кадастровим № :02:006:2009 загальною площею 0,0626 га, вона розділена на три земельні ділянки: 0,0442 га; 0,0108га та 0,0075га. При цьому, сума площі розділених земельних ділянок становить загальну площу 0,0625 га, а не 0,0626 га. В позові зазначено, що цією схемою та експлікацією позивачка була введена в оману під час підписання договору між нею та відповідачем, оскільки вважала, що розподіляється земельна ділянка саме площею 0,0626 га., проте, на вказані обставини ніхто не звернув уваги, хоча у технічній документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок в технічному завданні від 07 квітня 2021 року зазначена площа земельної ділянки 0,0625 га, але інженер - землевпорядник при виготовленні технічної документації не звернув увагу на те, що інформація щодо площі земельної ділянки не відповідає Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відповідно договору про поділ земельної ділянки. Позивач вважає, що вона підписала договір під впливом помилки, яка була спричинена невірними розрахунками та невірним складенням схеми розподілу земельної ділянки інженером - землевпорядником ФОП ОСОБА_3 на момент вчинення правочину вказана помилка стороні позивача очевидно не була відомою. Така, помилка призвела до нерівномірного розподілу земельної ділянки та спричинила реєстрацію новостворених земельних ділянок як в Державному земельному кадастрі так і в Державному реєстрі реєстрації прав на нерухоме майно, тому за захистом своїх порушених прав вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.

За вх. № 7737 від 21.03.24 від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що він не визнає позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні, зазначивши, що відповідно до пояснювальної записки від 19.03.2024 №10, наданої ФОП ОСОБА_3 (організація, яка виготовляла технічну документацію щодо відновлення меж, щодо поділу земельної ділянки), в серпні 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , звернулись до ФОП ОСОБА_3 за виготовленням схеми розподілу земельної ділянки та акту погодження земельної ділянки. Згідно заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 07.04.2021 та договору по поділ земельної ділянки в натурі та припинення спільної сумісної власності від 31.03.2021, зареєстровано в реєстрі за №995, були проведені роботи щодо поділу даної земельної ділянки. В результаті поділу утворилось три земельних ділянки площами - 0,0442 га, 0,0108 га та 0,0075 га. Відповідно до постанови КМУ №1051 від 17.10.2012 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» відомості про значення площі об`єкта Державного земельного кадастру вносяться до нього з точністю до чотирьох значущих цифр після коми. Оскільки, земельна ділянка, яка розділилась, була внесена до Державного земельного кадастру з площею 0,06257715 га (заокруглюється до чотирьох значущих цифр після коми - 0,0626 га), утворились наступні площі: 0,04423758 га, 0,01084077 га та 0,00749881 га: 0,04423758+0,01084077+0,00749881=0,06257716 га. Відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, що була чинна станом на момент виготовлення технічної документації та реєстрації в земельному кадастрі, та керівного технічного матеріалу «Інвентаризація земель населених пунктів (наземні методи)», при реєстрації в Державному земельному кадастрі допустиме відхилення від площі земельної ділянки площею до 0,1000 га становить 0,0001 га ( або 1 кв.м). Відповідно до технічної документації, що була зареєстрована у Державному земельному кадастрі, земельна ділянка, кадастровий номер :02:006:2009, за адресою: АДРЕСА_1 , мала площу 0,06257716 га, але відповідно до постанови КМУ №1051 від 17.10.2012 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» при заокругленні до чотирьох значущих цифр після коми було зареєстровано площу даної земельної ділянки 0,0626 га. При поділі земельної ділянки площею 0,0626 га (0,06257716 га) утворились три земельних ділянки з наступними площами: власник ОСОБА_2 - відповідно до постанови КМУ №1051 від 17.10.2012 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» при заокругленні до чотирьох значущих цифр після коми було зареєстровано площу даної земельної ділянки 0,0442 га (0,04423758 га); власник ОСОБА_1 - відповідно до постанови КМУ №1051 від 17.10.2012 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» при заокругленні до чотирьох значущих цифр після коми було зареєстровано площу однієї земельної ділянки 0,0108 га (0,01084077 га) та площу другої земельної ділянки 0,0075 га (0,00749881 га). Всі обрахунки в технічних документаціях, розроблених щодо відновлення меж земельної ділянки та поділу земельної ділянки, були здійснені відповідно до діючого законодавства та відповідно до діючих нормативних актів, і внесення площ земельних ділянок до Державного кадастру України здійснювалося у відповідності до постанови КМУ №1051 від 17.10.2012 року «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру». Також, у відзиві зазначено, що сторони спільно звернулися до Уманської міської ради із заявою про надання згоди на відновлення меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно до рішення Уманської міської ради від 28.02.2020 №4.44-73/7 їм було надано дозвіл на відновлення меж земельної ділянки. Відповідно до рішення Уманської міської ради від 31.07.2020 №5.86-81/7 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідні земельні ділянки. Після реєстрації права власності на дану земельну ділянку в серпні місяці 2020 року вони разом звернулися до ФОП ОСОБА_3 за виготовленням схеми розподілу земельної ділянки та акту погодження розподілу земельної ділянки. Після погодження варіанту, який влаштовував обидві сторони, так як на той час вже склався певний спосіб користування земельною ділянкою, вони разом вирішили укласти договір про поділ земельної ділянки в натурі та припинення спільної сумісної власності. Сторони підписали Акт погодження розподілу земельної ділянки і тим самим підтвердили, що саме такий варіант розподілу влаштовує позивача і відповідача без прив`язки до часток у праві власності на житловий будинок. Тому, 31.03.2021 приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Карайкозою Г.І. був посвідчений договір про поділ земельної ділянки в натурі та припинення спільної сумісної власності, який був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . У вказаному договорі не має жодного посилання на розподіл земельних ділянок згідно часток у праві власності на будинок, так як розподіл був здійснений відповідно до Акту погодження розподілу земельної ділянки, погодженого та підписаного, в тому числі позивачкою, та відповідачем згідно порядку користуванням земельними ділянками, що склався між ними і не заперечувався, за домовленістю між сторонами. Відповідно до п.2.1. Договору про поділ земельної ділянки в натурі та припинення спільної сумісної власності від 31.03.2021 сторони засвідчили та гарантували, що укладення договору відповідає їх інтересам, та вони однаково розуміють значення та умови даного договору, та його правові наслідки для кожної із сторін, також сторони підтвердили, що договір, що укладається, не має характеру фіктивного та удаваного правочину. Крім цього, 07.04.2021 сторони спільно звернулися до ФОП ОСОБА_3 та замовили технічну документацію, в результаті виготовлення якої було сформовано та зареєстровано в Державному земельному кадастрі три земельних ділянки. 07.04.2021 був складений Акт приймання - передачі межових знаків на зберігання при поділі земельної ділянки по межі поділу, який був підписаний ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відповідно до П.1 даного Акту межі земельних ділянок, що сформовані в результаті поділу земельної ділянки за кадастровим номером №:02:006:2009, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0626 га, яка перебуває у власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка по межі поділу у кількості 9 шт. Власник земельних ділянок претензій щодо меж та конфігурації земельних ділянок згідно поділу не має. Власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок по межах поділу претензій не заявлено. Також, відповідач зазначає, що особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Позивач у позовній заяві вказує, що вона підписала договір під впливом помилки, яка була спричинена невірними розрахунками та невірним складенням схеми розподілу земельної ділянки інженером - землевпорядником ФОП ОСОБА_3 та посилається на істотну помилку щодо природи правочину. Проте, вказане спростовується наданим вірним розрахунком площ всіх земельних ділянок у технічній документації та вірних обрахунків площі при реєстрації земельних ділянок у Державному кадастрі Україні. Із зазначеного вбачається, що не було допущено жодної помилки при розподілі земельної ділянки, а позивач у позовній заяві не навела жодної істотної помилки щодо природи правочину, тому її позовні вимоги не підлягають до задоволення.

За вх. № 8076 від 26.03.2024 від представника позивача адвоката Кушнеренко Т.В. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач не погоджується з позицією відповідача, викладеною у відзиві на позов, адже, як відповідач, так і особа, яка складала технічну документацію намагаються суд ввести в оману та зазначають площу земельної ділянки, яка дає в сумі вигідну площу для відповідача. В технічній документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок в технічному завданні від 07.04.2021 зазначено, що поділу підлягає земельна ділянка площею 0,0625га, а не 0,0626га після заокруглення площі до чотирьох цифр після коми. При цьому, технічна документація з поділу земельної ділянки виготовлялася вже після укладення договору та його нотаріального посвідчення, в якому було зазначено площу земельної ділянки. Тобто, вказаний правочин було укладено позивачем внаслідок введення її в оману та допущення помилки в складанні схеми розподілу земельної ділянки, що фактично привело до втрати частини земельної ділянки, тому має місце порушення її законних прав.

За вх. № 8489 від 29.03.2024 від відповідача ОСОБА_2 надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому він зазначає, що він повністю підтримує всі обґрунтування та докази проти позову, зазначені ним у відзиві на позовну заяву, вважає, що в даному випадку не має місце введення в оману позивача при укладенні правочину, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Від заінтересованої особи приватного нотаріуса Карайкози Г.І. письмових пояснень стосовно позову не надходило.

Ухвалою судді від 05.03.2024 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали та копію позову з додатками рекомендованими повідомленнями.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1,ч.2, ч.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 28.04.2014 ОСОБА_1 є власником 37/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.12.2000 та Договору купівлі-продажу квартири від 09.07.2001 ОСОБА_2 належить 63/100 житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Уманської міської ради від 31.07.2020 № 5.86-81/7 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передано у спільну власність земельну ділянку загальною площею 0,0626га з кадастровим номером :02:006:2009 по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовилися про поділ між ними земельної ділянки в натурі, у зв`язку з чим у ФОП ОСОБА_4 в 2020 році було замовлено розроблення схеми поділу земельної ділянки, згідно з якої ділянка загальною площею 0,0626 га була поділена на 3 ділянки: площею 0,0442 га, яка відходить ОСОБА_2 ; площею 0,0108 га та 0,0075 га, яка відходить ОСОБА_1 .

На підставі зазначеної схеми між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір про поділ земельної ділянки в натурі та припинення спільної сумісної власності від 31.03.2021, за умовами якого з метою припинення спільної сумісної власності на земельну ділянку співвласники домовилися провести поділ земельної ділянки в натурі згідно із схемою розподілу земельної ділянки, виготовленою інженером-землевпорядником ОСОБА_3 .

При цьому, сторони домовилися після нотаріального посвідчення договору спільно звернутися до відповідних органів виготовлення технічної документації на земельні ділянки та до органів державної реєстрації прав для державної реєстрації права власності на земельні ділянки утворені в результаті поділу. Сторонами було замовлено виготовлення технічної документації в результаті чого було сформоване та в Державному земельному кадастрі зареєстровано три земельні ділянки: загальною площею 0,0075 з кадастровим номером :02:006:2087 загальною площею 0,0108 га з кадастровим номером :02:006:2088, які належать ОСОБА_1 , та загальною площею 0,0442 з кадастровим номером :02:006:2086, яка належить ОСОБА_2 .

Позивач посилається на те, що в подальшому, після встановлення меж земельної ділянки в натурі вона виявила, що розмір її земельної ділянки зменшився порівняно з фактичним користуванням, а також було виявлено, що інженером-землевпорядником було виконано невірно розподіл земельної ділянки та введено її в оману шляхом зазначення в схемі розподілу загального розміру земельної ділянки 0,0626 га., адже, якщо розрахувати частину земельної ділянки у відповідності до долей кожного із співвласників, то позивачу повинно відійти у одноособову власність земельна ділянка загальною площею 0,0232 га, що відповідає 37/100 частин власності, а відповідачу 0,0394га, що відповідає 63/100 частин власності. Проте, позивачка ОСОБА_1 отримала меншу земельну ділянку, ніж їй належить по часткам, а відповідач ОСОБА_2 отримав земельну ділянку більшою площею.

Позивач вважає, що вона підписала договір під впливом помилки, яка була спричинена невірними розрахунками та невірним складенням схеми розподілу земельної ділянки інженером - землевпорядником ФОП ОСОБА_3 на момент вчинення правочину вказана помилка стороні позивача очевидно не була відомою.

Відповідно до пояснювальної записки від 19.03.2024 №10, наданої ФОП ОСОБА_3 (організація, яка виготовляла технічну документацію щодо відновлення меж, щодо поділу земельної ділянки), що долучена до матеріалів справи, в серпні 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , звернулись до ФОП ОСОБА_3 за виготовленням схеми розподілу земельної ділянки та акту погодження земельної ділянки. Згідно заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 07.04.2021 та договору по поділ земельної ділянки в натурі та припинення спільної сумісної власності від 31.03.2021, зареєстровано в реєстрі за №995, були проведені роботи щодо поділу даної земельної ділянки. В результаті поділу утворилось три земельних ділянки площами - 0,0442 га, 0,0108 га та 0,0075 га. Відповідно до постанови КМУ №1051 від 17.10.2012 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» відомості про значення площі об`єкта Державного земельного кадастру вносяться до нього з точністю до чотирьох значущих цифр після коми. Оскільки, земельна ділянка, яка розділилась, була внесена до Державного земельного кадастру з площею 0,06257715 га (заокруглюється до чотирьох значущих цифр після коми - 0,0626 га), утворились наступні площі: 0,04423758 га, 0,01084077 га та 0,00749881 га: 0,04423758+0,01084077+0,00749881=0,06257716 га. Відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, що була чинна станом на момент виготовлення технічної документації та реєстрації в земельному кадастрі, та керівного технічного матеріалу «Інвентаризація земель населених пунктів (наземні методи)», при реєстрації в Державному земельному кадастрі допустиме відхилення від площі земельної ділянки площею до 0,1000 га становить 0,0001 га ( або 1 кв.м). Відповідно до технічної документації, що була зареєстрована у Державному земельному кадастрі, земельна ділянка, кадастровий номер :02:006:2009, за адресою: АДРЕСА_1 , мала площу 0,06257716 га, але відповідно до постанови КМУ №1051 від 17.10.2012 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» при заокругленні до чотирьох значущих цифр після коми було зареєстровано площу даної земельної ділянки 0,0626 га. При поділі земельної ділянки площею 0,0626 га (0,06257716 га) утворились три земельних ділянки з наступними площами: власник ОСОБА_2 - відповідно до постанови КМУ №1051 від 17.10.2012 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» при заокругленні до чотирьох значущих цифр після коми було зареєстровано площу даної земельної ділянки 0,0442 га (0,04423758 га); власник ОСОБА_1 - відповідно до постанови КМУ №1051 від 17.10.2012 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» при заокругленні до чотирьох значущих цифр після коми було зареєстровано площу однієї земельної ділянки 0,0108 га (0,01084077 га) та площу другої земельної ділянки 0,0075 га (0,00749881 га). Всі обрахунки в технічних документаціях, розроблених щодо відновлення меж земельної ділянки та поділу земельної ділянки, були здійснені відповідно до діючого законодавства та відповідно до діючих нормативних актів, і внесення площ земельних ділянок до Державного кадастру України здійснювалося у відповідності до постанови КМУ №1051 від 17.10.2012 року «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру».

Крім того, як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами, перед укладенням та підписанням Договору про поділ земельної ділянки в натурі та припинення спільної сумісної власності від 31.03.2021, сторонами були узгоджені та обумовлені всі його умови. Також, сторони спільно та за взаємною домовленістю зверталися до Уманської міської ради із заявою про надання згоди на відновлення меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , ними було отримано дозвіл на відновлення меж земельної ділянки. Після реєстрації права власності на дану земельну ділянку в серпні місяці 2020 року сторони спільно звернулися до ФОП ОСОБА_3 за виготовленням схеми розподілу земельної ділянки та акту погодження розподілу земельної ділянки. Після погодження варіанту, який влаштовував обидві сторони, так як на той час вже склався певний спосіб користування земельною ділянкою, вони разом вирішили укласти договір про поділ земельної ділянки в натурі та припинення спільної сумісної власності. Крім того, сторони підписали Акт погодження розподілу земельної ділянки і тим самим підтвердили, що саме такий варіант розподілу влаштовує позивача і відповідача. Розподіл був здійснений відповідно до Акту погодження розподілу земельної ділянки, погодженого та підписаного, в тому числі позивачкою, згідно порядку користуванням земельними ділянками, що склався між ними і не заперечувався, за домовленістю між сторонами.

За правилами п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

За вимогами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом ст.ст. 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як визначено ч.1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України встановлено, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Наведеними нормами визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 ЦК України).

Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 229, 230 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки або обману, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

У позові позивач посилається на норми ст. 229 ЦК України, однак будь-якого обґрунтування, що спірний договір було укладено під впливом помилки або обману, позовна заява не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду при розгляді у справі № 910/12787/17 (постанова від 16 жовтня 2020 року): «Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого він не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.»

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач не довела належними та допустимими доказами, що наявні передбачені чинним законодавством підстави для визнання правочину недійсним, тому позов задоволенню не підлягає у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,4, 12,13,76,81,83,84 258-259,264,265,273,354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу Карайкоза Ганна Ігорівна, про визнання недійсним договору про поділ земельної ділянки в натурі та припинення спільної сумісної власності, який вчинений під впливом помилки, скасування державної реєстрації земельної ділянки відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Головуючий суддяЛеся Сергіївна Годік