Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Світлик О.М.,

за участю секретаря судового засідання Заяць А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 23.01.2015 між АТ «Альфа-банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено договір про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії з метою кредиту «для особистих потреб», лімітом кредитної лінії 75000 грн, процентною ставкою 24% річних за типом «фіксована». При цьому, обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.

Позивач вказує, що банк виконав взяті не себе зобов`язання за кредитним договором своєчасно і у повному розмірі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти.

Крім того, 20.09.2021 між АТ «Альфа-банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №27/01/2022, на підставі відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача.

Станом на 20.09.2021 загальна сума заборгованості за кредитом склала 53250,87 грн. у зв`язку із порушенням позичальником зобов`язань за кредитним договором.

На підставі наведеного, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 53250,87 грн., сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 7100 грн.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Лемак О.М. від 26.06.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Розгляд справи постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М. від 21.11.2024 прийнято до свого провадження матеріали цивільної справи за вказаною позовною заявою у зв`язку з поданням суддею Лемак О.В. заяви про відставку та відрахуванням її зі штату суду.

Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому представник позивача подав заяву від 10.12.2024 про проведення засідання без його участі, у якій зазначив, що позовну заяву підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, однак представник відповідача подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, просить розстрочити виконання судового рішення на 24 місяці рівними частинами, оскільки необхідність сплати боргу одним платежем істотно ускладнить виконання рішення. Також заявив клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Вказані клопотання обґрунтував скрутним матеріальним станом відповідача, відсутністю будь-яких заощаджень, оскільки останні роки не був працевлаштований через стан пандемії та воєнний стан, наявністю на утриманні неповнолітньої дитини.

За приписами ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23.01.2015 між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено договір про комплексне обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка».

З довідки про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка» встановлено, що ОСОБА_1 ознайомлений з умовами кредитування, а саме: лімітом кредитної лінії 75000 грн; процентною ставкою 24% річних за типом «фіксована»; обов`язковим мінімальним платежем 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.

Окрім того, ОСОБА_1 подав заяву від 22.01.2015 про відкриття поточних рахунків у ПАТ «Альфа-Банк».

Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по особовому рахунку за період з 23.01.2015 по 08.04.2024.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №630247499 від 23.01.2015, станом на 20.09.2021 ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 53250,87 грн.

20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №3, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача.

Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за вказаним кредитним договором, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем.

ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що відповідач взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість в загальному розмірі 53250,87 грн.

Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України «Кредит».

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Як встановлено судом, 23.01.2015 між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, згідно з яким кредитор надав відповідачу кредитні кошти шляхом встановлення кредитної лінії, натомість відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені цим договором, у порядку та строки встановлені договором.

Факт виконання ПАТ «Альфа-Банк» умов договору підтверджується наявними матеріалами справи, зокрема випискою по особовому рахунку, згідно з якою відповідач регулярно користувався кредитною карткою.

Натомість відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав належним чином, внаслідок чого допустив порушення свого зобов`язання, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем.

Відтак, згідно з розрахунком заборгованості у відповідача внаслідок неналежного виконання зобов`язань виникла заборгованість, яка станом на 20.09.2021 становить 53250,87 грн.

Судом зазначає, що долучені позивачем до матеріалів справи розрахунки заборгованості за кредитним договором, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України відповідачем не спростовані іншими розрахунками, а зазначена у них інформація щодо розміру заборгованості також не спростована належними та допустимими доказами.

За відсутності будь-яких інших доказів у справі щодо розміру заборгованості відповідача, його погашення, суд встановлює такий розмір виходячи з представленого розрахунку позивача та вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 53250,87 грн.

Таким чином, враховуючи, той факт, що відповідачем не надано суду жодного доказу того, що він належним чином виконав зобов`язання з повернення кредитних коштів первісному кредитору, тому враховуючи, те, що відповідачем не повернуто своєчасно суму кредиту в порушення умов договорів, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, то він вважається таким, що зобов`язання за вищевказаним договором не виконав.

Враховуючи, що первісний кредитор, зокрема АТ «Альфа-Банк» відступило право вимоги щодо відповідача на користь ТОВ « Еліт Фінанс» на підставі договору факторингу і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512 та 513 ЦК України, а також беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд вважає, що позов ТОВ «Еліт Фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором є підставним та підлягає до задоволення.

Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження здійснення витрат пов`язаних з розглядом справи позивачем надано: копію договору №05/10-23 про надання правничої допомоги від 05.10.2023, укладений між позивачем та адвокатом Макєєв В.М., копію акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 07.03.2024, копію платіжної інструкції №1132 від 07.03.2024 на суму 7100 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру.

Одночасно судом враховується, що відповідачем заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, яке обґрунтовано його скрутним матеріальним станом, відсутністю будь-яких заощаджень, оскільки останні роки не був працевлаштований через стан пандемії та воєнний стан, наявністю на утриманні неповнолітньої дитини

З акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 07.03.2024 вбачається, що вартість послуг у загальній сумі 7100 грн включає: надання первинної консультації змовнику (1 год.) 1000 грн.; правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та Європейського суду з прав людини (3 год.) 3000 грн; підготовка та подання позовної заяви (3,1 год.) 3100 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 26.06.2019 у справі №200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі №726/549/19, від 21.05.2020 у справі №240/3888/19.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суд у справі 910/9714/22 від 02 лютого 2024 року вказано, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

Проаналізувавши вартість і обсяг наданих адвокатом позивачу юридичних послуг та виконаних робіт у даній справі, зважаючи на її складність в контексті пред`явлених вимог та кількість поданих представниками процесуальних документів, ціну позову, а також час, який необхідний адвокату на їх підготовку та прийняття участі у розгляді справи, суд дійшов до висновку, що сума витрат на правничу допомогу визначена у розмірі 7100 грн. є необґрунтованою та не відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушений був понести позивач у цій справі.

Отже, виходячи з обставин справи, які склалися у даному випадку, категорії спору, фінансового стану і статусу обох сторін у спірних правовідносинах, обсягу фактично наданих позивачу послуг з правової допомоги, в контексті положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України, на переконання суду, стягнення судових витрат, понесених позивачем у вказаній справі у розмірі 7100 грн. є неспівмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах позивача, а також часом, витраченим на їх виконання, а тому не відповідає критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та справедливості розміру отриманих коштів.

Таким чином, надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідача судових витрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн., що є правомірним розподілом витрат з огляду на повне задоволення позову.

Розмір такого стягнення судових витрат є пропорційним, розумним та справедливим, яке при цьому не порушуватиме права учасника справи на отримання коштів, які він змушений затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, визначеному у ст. 2 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 1514 грн. судового збору (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову) та стягнути з відповідача на користь позивача 1514 грн. судового збору.

Щодо клопотання відповідача щодо надання розстрочення виконання рішення суд виходить з такого.

Відповідач просить розстрочити виконання рішення на 24 місяці, посилаючись на те, що він має намір добровільно виконати рішення суду, оскільки з грудня 2024 року стажується з метою працевлаштування у ТОВ «Мелітопольський завод автотракторних запчастин», однак зважаючи на незадовільний матеріальний стан та наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення, зокрема необхідність утримання неповнолітньої дитини, він не спроможний виконати рішення суду одним платежем. Також відповідач обґрунтовує неможливість працевлаштування до цього часу, посилаючись на епідемію COVID-19 та воєнний стан.

Згідно з ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Підставою для застосування ст. 435 ЦПК України є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб та згодом неодноразово продовжений.

З 12.03.2020 в Україні ввели карантин через COVID-19 і його неодноразово продовжували.

Постановою Кабінет Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, враховуючи положення процесуального законодавства, визнання позову відповідачем, враховуючи, що на території України введено воєнний стан, з 12.03.2020 в Україні було введено карантин, який на даний час відмінено, матеріальне становище відповідача, які є тією обставиною, що ускладнить виконання рішення суду, а відтак, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 необхідно розстрочити виконання цього рішення строком на 24 місяці шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 2218,79 грн не пізніше 30 числа кожного місяця, починаючи з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Керуючись, ст. ст. 4, 13, 49, 89, 141, 206, 223, 258, 259, 263-265, 267, 273, 354, 355, 435 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за договором від 23.01.2015 у сумі 53250 (п`ятдесят три тисячі двісті п`ятдесят) гривень 87 коп.

Розстрочити виконання рішення строком на 24 (двадцять чотири) місяці шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 2218 (дві тисячі двісті вісімнадцять) гривень 79 коп. не пізніше 30 числа кожного місяця, починаючи з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Повернути з державного бюджету України товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» судовий збір у розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» судовий збір у розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:

товариство з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», , місцезнаходження: пл. Солом`янська, 2, м. Київ.

Відповідач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Дата складення повного судового рішення 23 грудня 2024 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області О.М. Світлик