Дата документу 31.01.2024 Справа № 332/921/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/921/23 Головуючий у 1 інстанції Яцун О.С.
Провадження № 22-ц/807/197/24 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Трофимової Д.А.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Гуляйпільський відділ державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Гуляйпільський відділ державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що він є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області у справі №315/1552/13-ц від 24.12.2013, позов Гуляйпільської РДА як органу опіки та піклування в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування та стягнення аліментів на утримання дитини був задоволений та останнього було позбавлено батьківських прав відносно його дочки. Опікуном малолітньої ОСОБА_3 , 2003 р.н., призначено її бабусю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 для утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 15.10.2013. Рішення суду набрало законної сили 09.01.2014.

На виконання судового рішення Гуляйпільським районним судом Запорізької області видано виконавчий лист № 315/1552/13-ц від 10.01.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 для утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 15.10.2013. З примусового виконання виконавчого листа № 315/1552/13-ц від 10.01.2014 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Гуляйпільського районного управління юстиції постановою від 17.01.2014 відкрито виконавче провадження № 41560193.

13.01.2021 Гуляйпільським районним судом Запорізької області ухвалено рішення у справі № 315/1741/20 за позовною заявою Гуляйпільської РДА як органу опіки та піклування в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звільнення від обов`язків піклувальника над дитиною, позбавленню батьківського піклування. Даним рішенням ОСОБА_2 звільнено від здійснення повноважень піклувальника над неповнолітньою ОСОБА_3 . Рішення суду набрало законної сили 12.02.2021. В судовому рішенні зазначено, що з 03.10.2020 донька ОСОБА_3 перебувала в КЗ «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації», натомість аліменти, які отримує відповідачка з жовтня 2020 року вона витрачає на власні потреби та кошти не перераховуються ОСОБА_3 .. На даний час ОСОБА_3 досягла повноліття.

В той же час, ОСОБА_1 має двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 15.10.2020 у справі №315/1172/20 позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено. Даним рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 07.08.2020 до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до розрахунку, наданого органом виконавчої служби, позивач ОСОБА_1 станом на 25.10.2022 має загальну заборгованість по аліментам в розмірі 106020,87 грн.

Позивач вважає, що наведені вище обставини є істотними обставинами для того, щоб звільнити його від сплати аліментів та заборгованості по ним, у зв`язку з чим він звернувся до суду.

Просив, повністю звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються за рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 13.01.2021 року у справі №315/1741/20.

Повністю звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла за рішенням рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 13.01.2021 року у справі №315/1741/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 2013 року.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

За приписами частин першої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище нормам процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області у справі №315/1552/13-ц від 24.12.2013, позов Гуляйпільської РДА як органу опіки та піклування в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування та стягнення аліментів на утримання дитини задоволений. ОСОБА_1 позбавлений батьківських прав відносно його дочки. Опікуном малолітньої ОСОБА_3 , 2003 р.н., призначено її бабусю ОСОБА_2 . Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 для утримання дитини ОСОБА_3 , аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 15.10.2013. Рішення суду набрало законної сили 09.01.2014 (а.с. 108-112).

На виконання вказаного вище рішення Гуляйпільським районним судом Запорізької області видано виконавчий лист № 315/1552/13-ц від 10.01.2014, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 41560193 (а.с. 11).

13.01.2021 Гуляйпільським районним судом Запорізької області ухвалено рішення у справі № 315/1741/20 за позовною заявою Гуляйпільської РДА як органу опіки та піклування в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звільнення від обов`язків піклувальника над дитиною, позбавленню батьківського піклування. Даним рішенням ОСОБА_2 звільнено від здійснення повноважень піклувальника над неповнолітньою ОСОБА_3 .. Рішення суду набрало законної сили 12.02.2021. В судовому рішенні зазначено, що з 03.10.2020 донька ОСОБА_3 перебувала в КЗ«Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації» (а.с. 29-31).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 має двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 15.10.2020 у справі №315/1172/20 позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено. Даним рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 07.08.2020 до досягнення дітьми повноліття (а.с. 26-28).

Відповідно до розрахунку, наданого органом виконавчої служби, позивач ОСОБА_1 станом на 25.10.2022 має загальну заборгованість по аліментам в розмірі 106020,87 грн (а.с. 19-20).

На виконанні перебуває виконавче провадження № 41560193 з примусового виконання виконавчого листа № 315/1552/13-ц від 10.01.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 для утримання дитини ОСОБА_3 , аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 15.10.2013.

17.01.2014 за виконавчим листом відкрито виконавче провадження № 41560193 (а.с.21 зворотний бік).

30.06.2015 винесено постанову про арешт майна боржника (а.с. 21 зворотний бік).

12.06.2016 винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с. 21 зворотний бік).

10.01.2019 винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а.с. 23).

04.06.2019 винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (а.с. 23 зворотний бік).

04.06.2019 винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами (а.с. 23 зворотний бік).

04.06.2019 винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання (а.с. 23).

Інформація про боржника внесена до Єдиного реєстру боржників.

04.06.2019 винесено постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 50% від суми заборгованості 67 858,38 грн, що складає 33 929,19 грн (а.с. 23 зворотний бік).

Боржника було неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.183-1 КУпАП та ч. 3 ст. 183-1 КУпАП за несплату аліментів на утримання дитини.

Згідно останнього розрахунку від 27.03.2023 заборгованість станом на 27.03.2023 складає 101 898,76 грн (а.с. 61 61 зворотний бік).

Таким чином, заборгованість по аліментам у боржника утворилась внаслідок систематичного не виконання вимог виконавчого листа № 315/1552/13-ц від 10.01.2014 виданого Гуляйпільським районним судом, внаслідок систематичної несплати аліментів.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (надалі СК України), мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким

проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.ст. 182, 183 СК України, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей. Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України в рамках цивільної справи № 6-143цс13 від 05.02.2014.

Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України).

Статтею 197 СК України визначено, що з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана заборгованість почала виникати майже одразу з моменту винесення рішення суду про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 .

З розрахунку № 3009/29.17-41 від 27.03.2023 (а.с. 61) вбачається, що початок нарахування заборгованості виник з січня 2014 року і до березня 2023 року заборгованість лише збільшувалась, адже ОСОБА_1 аліменти не сплачувались, заборгованість зростала і в підсумку досягла суми 101 898,76 грн.

Тобто, ОСОБА_1 свідомо не сплачував аліменти за рішенням суду, яким такий обов`язок був визначений.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами.

Колегія суддів погоджується з зазначеним рішення суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 8,12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Практику ЄСПЛ у сфері захисту прав дитини слід розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини. Виділяють принципи правового статусу дитини, які випливають з міжнародно-правових документів, перш за все, з Конвенції про права дитини 1989 р., та якими є: рівноправність дітей (ст. 2); неприпустимість будь-яких форм дискримінації (ст. 2); пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, так званий принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини (ст. 3); принцип забезпечення захисту і турботи про благополуччя дитини (ст. 5); невід`ємність і пріоритет права на життя (на держави покладається обов`язок забезпечити їх виживання і розвиток, ст. 6); право дитини висловлювати свою думку, викладати інформацію про свої проблеми (діти мають право бути почутими, ст. 12-15); принцип збереження індивідуальності дитини (ст. 8); неприпустимість катувань та інших жорстоких, нелюдських і принижуючих гідність видів поводження і покарання (ст. 37 а); принцип відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18).

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №№ 592/2683/17.

Стягнення аліментів відбувалось на підставі рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області у справі №315/1552/13-ц від 24.12.2013.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» - примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються

Частиною1ст.18 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст.3 Закону встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до вимог Закону державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Заборгованість по сплаті аліментів утворилась в рамках виконавчого провадження 41560193 в результаті систематичного ухилення від сплати поточних нарахувань за аліментами починаючи з винесення судом відповідного рішення про їх стягнення.

Доводи апеляційної скарги, щодо визнання як підстави для звільнення від сплати заборгованості за аліментами досягнення ОСОБА_3 повноліття, колегією суддів, не беруться до уваги, оскільки заборгованість утворилась до моменту досягнення дитиною, на яку стягували аліменти повноліття. З дати повноліття нарахування аліментів припинилось.

Доводи апеляційної скарги, щодо перебування на утриманні у скаржника двох малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та необхідністю керуватися принципом найкращих інтересів цих дітей, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України - батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року в усіх діях, щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється

якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 15.10.2020 у справі №315/1172/20 позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено. Даним рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 07.08.2020 до досягнення дітьми повноліття (а.с. 26-28).

Вказаним рішенням, забезпечено малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щомісячним мінімальним платежем на їх утримання починаючи з 07.08.2020 до досягнення дітьми повноліття.

Обов`язок батьків утримувати дітей до повноліття закріплений в низці нормативно-правових актів національного законодавства та забезпечує захист для кожної дитини.

Колегія суддів повторно зазначає, що заборгованість за сплатою аліментів утворилась до моменту досягнення дитиною, на яку стягували аліменти повноліття, як наслідок систематичного ухилення батьком від виконання обов`язку покладеного на нього відповідним рішенням суду.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Порушень норм матеріального або процесуального права, які могли б призвести до скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Приймаючи рішення колегія суддів враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 лютого 2024 року.

Головуючий

Судді: