Провадження № 2/202/1985/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

23 грудня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мачуського О.М.,

за участю: секретаря засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

23 листопада 2023 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку успільному майні та визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачу на праві власності належить 3/4 частини, а відповідачу 1/4 частина квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач вказує, що він одноособово забезпечує утримання квартири, проведення в ній поточного та капітального ремонту за власний кошт, оплачує всі комунальні послуги.

Відповідач є громадянкою Російської Федерації та постійно проживає на території Російської Федерації, де у власності має інше житло. При цьому, в спірній квартирі жодного дня не проживала, участі в утриманні квартири, підтриманні її в придатному для проживання стані, проведенні необхідних ремонтних робіт не приймала. В свою чергу, позивач проживає у спірній квартирі разом зі своєю дружиною та трьома дітьми.

Позивач зазначає, що він позбавлений можливості здійснювати будь-які дії відносно своєї частки квартири без згоди відповідача, а також можливості отримувати субсидію на оплату комунальних послуг, що наразі, в умовах воєнного стану та суттєвого збільшення цін на товари й послуги, є для нього та його сім`ї суттєвою проблемою.

Таким чином, враховуючи те, що в даному випадку частка співвласника квартири ОСОБА_2 , є незначною - становить 1/4 частину нерухомого майна, розподіл вказаної квартири в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників з технічної точки зору - не можливий. Отже, зазначена квартира за наявності такого розміру часток співвласників є річчю неподільною, а враховуючи вищезазначені обставини, спільне володіння і користування таким нерухомим майном є неможливим.

Згідно з висновком про незалежну оцінку, вартість квартири, за адресою: АДРЕСА_2 станом на 08 листопада 2023 року складає 995 500 грн. Тобто, позивачем має бути компенсована відповідачу вартість належної їй 1/4 частки квартири в розмірі 248875 гривень.

Враховуючи викладене позивач просить: припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 частку квартири, за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири, за адресою: АДРЕСА_2 ; компенсувати ОСОБА_2 вартість 1/4 частки квартири, за адресою: АДРЕСА_2 , в розмірі 24 875 гривень, шляхом їх перерахування з депозитного рахунку ТУ ДСА України в Дніпропетровській області на рахунок ОСОБА_2 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2023 року для розгляду цивільної справи № 202/20655/23за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на нерухоме майно, визначено суддю Ісаєву Д.А.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Ісаєвої Д.А. від 24 листопада 2023 року прийнято позовну заяву та призначено цивільну справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості за період часу з січня 2021 року по теперішній час, щодо перетину державного кордону України відповідачем.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості за період часу з січня 2021 року по теперішній час, щодо перетину державного кордону України відповідачем.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22травня 2024 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено та доручено Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області прийняти на депозитний рахунок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська грошові кошти від позивача з призначенням платежу: грошова компенсація частки у припиненні права на 1/4 частку у спільному майні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , по справі № 202/20655/23 в розмірі 248875 грн.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 вересня 2024 року матеріали цивільної справи № 202/20655/23 надійшли в провадження судді Мачуського О.М.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 06 вересня 2024 року цивільну справу № 202/20655/23 прийнято до загального позовного провадження.

Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України щодо подачі відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу № 202/20655/23 до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явилися, натомість представник позивача через систему «Електронний суд» подав заяву в якій просить розглянути справу без участі сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надала, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 3/4 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на підставі:

- 1/3 частини, відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого 09.09.1996 року виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради згідно з розпорядженням №3/1460-96, право власності зареєстровано КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради в реєстровій книзі №238п за реєстровим №76;

- 1/6 частини, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 24.11.2005 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської держаної нотаріальної контори Криворотько В.М., зареєстрованого в реєстрі за №1-4762;

- 1/4 частини, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 01.04.2011 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської держаної нотаріальної контори Настека Н.О. зареєстрованого в реєстрі за №1-448.

Відповідач по справі ОСОБА_2 є власником 1/4 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину ВРІ № 516234, за реєстровим № 1-455, від 01.04.2011 року, виданого Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.08.2023 р. № 344336145.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 344336145 від 28.08.2013 року квартира, за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12104906), на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , частка власності: 3/4, та ОСОБА_2 , частка власності: 1/4.

На замовлення позивача була виконана оцінка спірної квартири. Згідно з висновком про незалежну оцінку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 станом на 08 листопада 2023 року вартість квартири складає 995 500 гривень.

Відповідно до поданих позивачем доказів, останній з червня 2011 року по теперішній час зареєстрований та постійно мешкає у спірній квартирі, разом зі своєю родиною - дружиною ОСОБА_3 , донькою ОСОБА_4 , сином ОСОБА_5 , сином ОСОБА_6 , що підтверджується: довідкою про постійне проживання в квартирі від 19 вересня 2023 року виданою головою ОСББ «Захарченко 64» Кураш О.В.; свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 20.10.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська; свідоцтвом про народження ОСОБА_4 , серії НОМЕР_2 , виданого повторно 15.11.2011року Красногвардіським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області; свідоцтвом про народження ОСОБА_5 , серії НОМЕР_3 , виданого 28.11.2006 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області; свідоцтвом про народження ОСОБА_6 , серії НОМЕР_4 , виданого 28.11.2006 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області.

Позивач разом з сім`єю забезпечують утримання спірної квартири, проведення в ній поточного та капітального ремонту, оплату комунальних послуг, що підтверджується:довідкою про постійне проживання в квартирі від 19 вересня 2023 року виданою головою ОСББ «Захарченко 64» Кураш О.В. з якої вбачається, що утримання зазначеної квартири, сплата комунальних послуг та ремонт квартири з 2011 року по теперішній час здійснює ОСОБА_1 ; квитанціями про сплату комунальних послуг за період з 2011 рік по теперішній час, платком в яких зазначений позивач ОСОБА_1 ; договором купівлі-продажу №41602 від 04.05.2023 укладеним між ФОП ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , специфікацією до договору №41602 від 04.05.2023, товарним чеком від 04.05.2023 на суму 31500,00 грн., про придбання металопластикові конструкції (вікна) з метою встановлення в спірній квартирі.

Дані обставини в ході розгляду справи по суті, відповідачем не оспорювались та не спростовані. Доказів на підтвердження проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі, утримання даного житла, сплату комунальних послуг, тощо, відповідачем не надано.

При цьому, згідно наявних у свідоцтві про право на спадщину за законом від 01.04.2011 року №1-448, виданого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Настека Н.О., та рішенні Красногвардійскього районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2012 року по справі № 2-1774/11, відомостей, відповідач ОСОБА_2 є громадянкою Російської Федерації та зареєстрована у місті Бєлгород, Бєлгородської області Російської Федерації.

З листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної Прикордонної служби України вбачається, що відповідач ОСОБА_2 державний кордон України на в`їзд на країни не перетинала.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За вимогами частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

У частині першій статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою - третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно зі статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинене, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс12 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-2784цс15, та інших.

Результат аналізу статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 зроблено висновок про те, що не зазначення у статті 365 ЦК України конструкції «за наявності одночасно» свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

Вказані судові рішення свідчать про єдність практики застосування положень статті 365 ЦК України.

Згідно з частиною другою статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України).

Спільне користування майном, у даному випадку неможливе, а частка належної відповідачу спірної квартири не може бути виділена в натурі.

Виходячи із встановлених у справі обставин, з урахуванням при вирішенні спору інтересів усіх співвласників, суд вирішує питання щодо наявності/відсутності підстав вважати, що припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.

Як встановлено судом, відповідач у спірній квартирі не зареєстрована, не виконує обов`язки, що утримання житла, зокрема, не сплачує комунальні платежі. При цьому, належна відповідачу ОСОБА_2 1/4 часта спірної квартири складає 12,6 кв.м, тобто є незначною.

Припинення права власності на 1/4 частку квартири не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, оскільки відповідач у цій квартирі не мешкає, на протязі тривалого часу перебуває на території Російської Федерації, де має місце проживання.

Відповідно до висновку про незалежну оцінку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 08 листопада 2023 року, вартість квартири складає 995500,00 грн. Тобто, вартість 1/4 частки квартири, що належить відповідачу по справі ОСОБА_2 складає: 248875 гривень.

За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем.

Позивачем ОСОБА_1 на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2024 року на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області внесено грошові кошти з призначенням платежу: грошова компенсація частки у припиненні права на 1/4 частку у спільному майні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , по справі № 202/20655/23 в розмірі 248875 грн., що підтверджується квитанцією А-Банк від 23 травня 2024 року №136597613.

За змістом ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право особи на доступ до суду, зокрема, включає в себе право на розгляд справи судом із «повною юрисдикцією», тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо оцінки доказів, встановлення обставин, належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі "Обермейєр проти Австрії" ; п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі "Гранд Стівенс проти Італії").

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини, а також інтереси обох сторін у справі, суд доходить висновку, що у даному випадку, припинення права власності відповідача на частку у спільному майні, виділ якої є неможливим шляхом отримання від іншого співвласника - позивача грошової компенсації вартості такої частки, а також визнання права власності на цю частку за позивачем, буде відповідати загальним засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на нерухоме майно, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За звернення до суду у 2023 році з позовною заявою майнового характеру, ціна позову якого складає 248875 гривень, у відповідності до вимог ЗУ «Про судовий збір», ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік», підлягає сплаті судовий збір в сумі 2488,75 гривень.

Пунктом 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_5 , виданого 29.01.2019 року, позивач ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, а тому у відповідності до п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 2488,75 гривень.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 48, 49, 51, 76- 89, 102, 209, 210, 247, 258-259, 263-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку успільному майні та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , на 1/4 частку квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 50,5 кв.м, житловою площею 27,4 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , право власності на на 1/4 частку квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 50,5 кв.м, житловою площею 27,4 кв.м.

Компенсувати (виплатити) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , вартість 1/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 248875,00 (двісті сорок вісім тисяч вісімсот сімдесят п`ять) гривень, що знаходяться на спеціальному (депозитному) рахунку ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, внесених ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 (квитанція А-Банк від 23 травня 2024 року №136597613).

Стягнути зі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 на користь держави судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2488,75 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Мачуський