Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

Справа №377/787/24

Провадження №2/377/428/24

24 грудня 2024 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої судді Бабич Н.С., за участю секретаря судового засідання Гніденко Н.П., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Славутичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» засобами поштового зв`язку звернулось до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , відповідно до якого просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № від 23.10.2020 у розмірі 16 055,79 грн, а також понесені судові витрати.

Позовні вимоги, з урахуванням уточненої позовної заяви, обґрунтовані тим, що 23 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено договір №, який разом з паспортом споживчого кредиту та Умовами отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення договору та до яких приєднався підписавши договір, складають єдиний кредитний договір. На підставі договору про відступлення прав вимоги № ТАСЦФР -10-2016 від 07.10.2016, укладеного між ТОВ «ЦФР» та АТ «Таскомбанк», первісний кредитор передав новому кредитору свої права вимоги до позичальників. 28.02.2024 АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № НІ/11/16-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитним договорами, договорами поруки в обсягах та на умовах, що існують на день відступлення прав вимоги. Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу реєстру прав вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 16 055,79 грн, з яких: 9 771,96 грн загальна заборгованість по тілу кредиту; 1 682,94 грн- загальна заборгованість по відсоткам; 4 600,89 грн- загальна заборгованість по комісії. Таким чином, відповідач має заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № від 23.10.2020 у розмірі 16 055,79 грн, з яких: 9 771,96 грн загальна заборгованість по тілу кредиту; 1 682,94 грн- загальна заборгованість по відсоткам; 4 600,89 грн- загальна заборгованість по комісії.

Ухвалою судді від 16 жовтня 2024 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення зазначених в ній недоліків.

Ухвалою суду від 04 листопада 2024 року після усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 28 листопада 2024 року.

Ухвалою суду від 28 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 11 грудня 2024 року.

11 грудня 2024 року цивільну справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, призначено судове засідання на 24 грудня 2024 року.

Позивач свого представника у призначене судове засідання не направив, про дату, час і місце якого повідомлений належним чином через електронний кабінет, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу, у позовній заяві просив розглядати справу за відсутності його представника та ухвалити заочне рішення.

Відповідач у призначене судове засідання повторно не прибув, про дату, час і місце якого повідомлявся в порядку, передбаченому статями 128-130 ЦПК України, за адресою зареєстрованого місця проживання, але конверт із судовою повісткою повернувся не врученим з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому випадку ОСОБА_1 вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України. Відзив на позовну заяву відповідач не подав, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не направив, причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до частини другої статті 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За наявності умов, передбачених статями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 24 грудня 2024 року суд ухвалив заочне рішення у справі.

Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2020 року ОСОБА_1 заповнив заяву анкету на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», в якій зазначив свої анкетні дані, місце проживання та засоби зв`язку ( а.с. 8).

23 жовтня 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №, додатком до якого є паспорт споживчого кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5020959, відповідно до якого кредит надається позичальнику на наступних умовах: тип кредиту кредит, сума кредиту 17 097,03 грн, строк на який видається кредит -24 ( а.с. 6,7).

Відповідно до п. 1.3 договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених у паспорті кредиту № 5020959.

Згідно з паспортом споживчого кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5020959 основними умовами кредитування є: тип кредиту кредит; сума / ліміт кредиту 17 09,03 грн; щомісячна процентна ставка 2,99% від суми кредиту, річна загальна 11,99% від суми боргу. Загальні витрати за кредитом 14 495,55 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом 31 592,58 грн, реальна річна процентна ставка 92,38 % річних ( а.с.7).

Порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення визначені графіком платежів, за умовами якого щомісячний платіж у період з 24.12.2020 по 25.08.2022 складає по 1316,36 грн, 24.10.2022 1316,30 грн ( а.с. 7 7 зв.ст.).

28 лютого 2024 року між АТ «Таскобанк» (клієнт) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) укладено договір факторингу №НІ/11/16-Ф, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Перелік позичальників, підстави виникнення прав вимоги до позичальників, сума боргу та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимоги, який формується в додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору ( а.с.12-14).

Відповідно до п. 2.3 договору факторингу відступлення прав вимоги і всіх інших прав , належних клієнту за кредитними договорами та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому передачі реєстру прав вимоги згідно додатку № 2, але не раніше оплати фактором згідно п. 3.1 цього договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений печатками акт прийому передачі реєстру прав вимог підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною цього договору.

Як вбачається із акту прийому передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу №НІ/11/16-Ф від 28.02.2024, 28 лютого 2024 року клієнт АТ «Таскомбанк» передав, а фактор ТОВ «ЄАПБ» прийняв реєстр прав вимоги кількістю ( не зазначено) (а.с. 14).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 28.02.2024 до договору факторингу №НІ/11/16-Ф від 28.02.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № від 23.10.2020 в сумі 16 055,79 грн, з яких: 9 771,96 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 1 682,94 грн - сума заборгованості за відсотками; 4 600,89 грн- сума заборгованості за комісією ( а.с. 15).

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № від 23.10.2020 за період з 28.02.2024 по 31.07.2024, станом на 31.07.2024 заборгованість за кредитним договором № від 23.10.2020 не погашена, залишок становить 16 055,79 грн, яка складається з 9 771,96 грн суми заборгованості за тілом кредиту; 1 682,94 грн суми заборгованості за відсотками; 4 600,89 грн суми заборгованості за комісією ( а.с. 11).

Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( частина перша статті 13 ЦПК України).

За змістом частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір обов`язковим для виконання сторонами ( статті 628, 629 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах ( у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статті 205,207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 статті 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,-незалежно від суми.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-електронних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У пункті 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах ( частина четверта статті 11 Закону України « Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього ( частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з частинами 2, 4 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

На підтвердження позовних вимог позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» надав копії: кредитного договору № від 23.10.2020; паспорта кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №5020959; заяви анкети на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР»; договору факторингу № НІ/11/16-Ф від 28.02.2024; акту-прийому реєстру прав вимог за договором факторингу № НІ/11/16-Ф від 28.02.2024; витягу з реєстру прав вимог за договором факторингу № НІ/11/16-Ф від 28.02.2024; а також розрахунок заборгованості за кредитним договором № від 23.10.2020.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом ( стаття 78 ЦК України).

Відповідно до частин першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами ( статті 77-80 ЦПК України).

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Додані до позовної заяви позивачем документи не підтверджують факт отримання відповідачем коштів на підставі укладеного договору та наявність у нього заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначає позивач.

Розрахунок заборгованості, який надав позивач, не є первинним документом, що підтверджує отримання грошових коштів відповідачем за договором кредиту № від 23.10.2020 та користування ними, а відтак і укладення вказаного договору на умовах, які позивач вказав у позовній заяві, тому не є належним доказом наявної заборгованості.

Наданий розрахунок заборгованості є документом, що створено самим позивачем, тому інформація, зазначена у ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких його було складено, не може бути доказом наявності заборгованості, яку просить стягнути позивач.

Суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або електронній формі.

Разом із тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі та відсилання клієнту.

Згідно з пунктом 3 вказаного Положення клієнтські рахунки- це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово відзначав, що виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (див. постанови Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі № 910/10254/18, від 19 лютого 2020 року у справі №910/16143/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 911/1348/16, від 19 листопада 2020 року у справі № 910/21578/16, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 21 вересня 2022 року у справі № 381/1647/21, від 07 грудня 2022 року у справі № 298/825/15-ц).

Окрім того, позивачем не підтверджено наявності у нього права вимоги за договором кредиту № від 23.10.2020 до відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23 жовтня 2020 року між ТОВ «ЦФР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №, право вимоги за яким ТОВ «ЦФР» відступило АТ «Таскомбанк» на підставі укладеного договору про відступлення прав вимоги № ТАСЦФР -10-2016 від 07.10.2016.

Натомість до позовної заяви не додано жодного доказу, який би свідчив про зазначені позивачем обставини та підтвердив би перехід права вимоги за договором кредиту № від 23.10.2020 від ТОВ «ЦФР» до АТ «Таскомбанк».

Також наданий позивачем акт прийому передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу №НІ/11/16-Ф від 28.02.2024, складений 28 лютого 2024 року за яким клієнт АТ «Таскомбанк» передав, а фактор ТОВ «ЄАПБ» прийняв реєстр прав вимоги, не містить кількості переданих прав вимоги.

Витяг з реєстру прав вимоги від 28.02.2024 до договору факторингу №НІ/11/16-Ф від 28.02.2024, доданий до позовної заяви, містить лише підпис представника позивача, а підписів представників сторін, які підписували вказаний реєстр відсутні.

Таким чином, позивач не надав жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу ОСОБА_1 були перераховані грошові кошти на умовах, у розмірах, які зазначені у позовній заяві та в розрахунку заборгованості.

Відтак, належні докази того, що загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором кредиту № від 23.10.2020 складає 16 055,79 грн, з яких: 9 771,96 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 1 682,94 грн - сума заборгованості за відсотками; 4 600,89 грн- сума заборгованості за комісією ( відповідно до розрахунку заборгованості), в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач не довів розмір виданих відповідачу грошових коштів за договором кредиту № від 23.10.2020 та розміру заборгованості, яка утворилась, а також перехід до нього права грошової вимоги за вказаним договором до відповідача.

За таких обставин у задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наведених вище підстав.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, підстави для задоволення позову відсутні, то судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, покладається на позивача і не підлягає стягненню з відповідачки.

Керуючись статтями 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження: вулиця Симона Петлюри, будинок №30, місто Київ.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повне заочне рішення суду складено 24 грудня 2024 року.

Суддя Н. С. Бабич