РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/8657/17

Номер провадження 2/495/1646/2024

23 грудня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Кракатиці В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - відділ державної реєстрації виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку /присадибна ділянка/ кадастровий номер :02:026:0717, суд

ВСТАНОВИВ:

25.10.2017 ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог від 31.05.2018 просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 , що складається в цілому з: житлового будинку літ. «С», житлового будинку літ. «Л», загальною площею 419,5 кв.м., житловою площею 311,8 кв.м, душів літ. «М», «Т», вбиральні літ. «Н», сараю літ. «Р», навісів літ. «У» «Ф», споруд № 6-8, 14, що належить йому згідно рішення виконавчого комітету місцевої ради депутатів, серія та номер: 201, виданий 29.12.2015 року, видавник Затоківська селищна рада; декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ОД91, виданої 29.12.2015 року Департаментом державної архітектурної інспекції в Одеській області, що було зареєстровано приватним нотаріусом Білгород-дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Т.П. та зареєстровано 04.02.2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 03.

Стислий виклад позиції позивача

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником 6/25 часток домоволодіння розташованого в АДРЕСА_2 , що складається в цілому з: житлового будинку, житловою площею 143,3 кв.м., загальною площею 191,4 кв. м., літ. «Л», мансарди літ. «Л1», житлового будинку, житловою площею 168,5 кв.м., загальною площею 228,1 кв.м., літ. «С», душів літ. «М», «Т», вбиральні літ. «Н», сараю літ «Р», навісів літ. «У», споруд № 6-8, 14 згідно договору дарування від 24.12.2015, укладеного між позивачем та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який було посвідчено приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області та зареєстровано у реєстрі № 2288.

Згідно з вимогами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» проведено державну реєстрацію права власності від 24.12.2015, номер запису про право власності: 12735747, 12736778, та присвоєно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03.

Запис про право власності було внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28087251 від 04.02.2016, приватним нотаріусом Базан Т.П.

Також позивач зазначає, що він є власником 9/5 частин вищевказаного домоволодіння на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.05.2012, справа № 1505/4653/2012, зареєстрованою КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» 25.12.2012, реєстраційний номер: 1337348, номер запису: 146 в книзі 7.

Вищевказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,0428 га з кадастровим номером :02:026:0717.

Згідно з рішенням № 377 від 02.06.2017 за результатами розгляду заяви позивача було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 власність площею 0,0428 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:026:0717.

Позивачу передано у власність земельну ділянку площею 0,0428 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 511030000:02:026:0717 та зобов`язано здійснити відповідні заходи щодо оформлення та реєстрації права на земельну ділянку у встановленому законодавством порядку.

Згідно з п. 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2022 року № 461 датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката.

На підставі рішення виконавчого комітету місцевої Ради депутатів Затоківської селищної ради № 201 від 19.11.2015 та декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії ОД № 91, виданої 26.12.2015 Департаментом державної архітектурної інспекції Одеській області позивач є власником вищевказаного домоволодіння.

Таким чином, спірне домоволодіння було прийнято в експлуатацію в день реєстрації замовленої позивачем в Департаменті державної архітектурної інспекції в Одеській області Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності.

Згідно із зареєстрованою 29.12.2015 Декларацією житловий будинок АДРЕСА_3 було реконструйовано з виділом в окрему одиницю, код об`єкта 1110:3, категорія складності ІІІ.

У спірному домоволодінні було виконано внутрішні оздоблювальні роботи, та оштукатурені і пофарбовані акриловими фасадними фарбами фасади спірного житлового будинку. Реконструкцію було закінчено 20.12.2015 та введено в експлуатацію в IV кварталі 2015 року.

Позивач зазначає, що оскільки він отримав право власності у передбачений законом спосіб, вважає, що його право підлягає захисту у порядку ст. 392 ЦК України.

Процесуальні дії у суді

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2017 цивільна справа № 495/8617/17 була передана на розгляд судді Гайди-Герасименко О.Д..

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.10.2017 суддя Гайда-Герасименко О.Д. заявила собі самовідвід від розгляду вказаної цивільної справи.

Розпорядженням керівника апарату суду № 485 від 27.10.2017 по справі було призначено повторний автоматизований розподіл.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2017 справа була передана на розгляд судді Шевчук Ю.В..

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.10.2017 суддя Шевчук Ю.В. заявила собі самовідвід від розгляду вказаної цивільної справи.

Розпорядженням керівника апарату суду № 494 від 02.11.2017 по справі було призначено повторний автоматизований розподіл.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2017 справа була передана на розгляд судді Прийомової О.Ю..

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.11.2017 /суддя Прийомова О.Ю./ провадження по справі було відкрито та призначено до розгляду.

05.12.2017 від представника за дорученням Квітковського І.О., який діє в інтересах ОСОБА_6 , надійшли заперечення по справі. Згідно із запереченнями у зв`язку з тим, що право власності на будинок АДРЕСА_4 частка 1 (яка складала 9/25 від загальної площі будинку АДРЕСА_2 ), та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), (державний акт на право приватної власності на землю № ІІІ-ОД № 067920) за адресою АДРЕСА_4 , ОСОБА_2 отримала за рішенням суду від 19.04.2017 по справі № 495/1291/17 на спадкове майно за законом після смерті її матері в порядку спадкування. В апеляційній скарзі від ОСОБА_7 від 16.06.2017 було відмовлено.

12 жовтня 2010 року рішенням по справі 2-4768/2010 було визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно, а саме 9/25 частин житлового будинку по АДРЕСА_2 та на земельну ділянку по АДРЕСА_4 для обслуговування житлового будинку. Після цього ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду по справі № 1505/4653/12 від 28 травня 2012 року визнано мирова угода за якою передається право власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 по 1/3 частині кожному на даний будинок та земельну ділянку.

Апеляційним судом Одеської області від 26.12.2012 року ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду 28.05.2012 року було скасовано. Рішенням апеляційного суду від 25.09.2013 було частково скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 12.10.2010 в частині визнання права власності спадкування за ОСОБА_3 на 9/25 житлового будинку по АДРЕСА_2 та земельну ділянку АДРЕСА_4 відмовлено, в іншій частині рішення залишено без змін тобто право власності повернулося на її матір, ОСОБА_8 . Після цього ОСОБА_2 звернулася до державного нотаріуса та фактично прийняла спадщину, як сумісно проживаюча с померлою та право власності на будинок та земельну ділянку, які вказано вище, отримала право власності за рішенням суду.

Тим самим, як стверджує відповідач, відсутні докази про право власності за ОСОБА_7 та не має ніякого права на її будинок.

05.12.2017 від представника за дорученням ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , надійшла зустрічна позовна заява (т. 1 а.с. 45) та заява про забезпечення зустрічного позову (т. 1 а.с. 62).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.12.2017 /суддя Прийомова О.Ю./ у задоволенні заяви представника відповідачки ОСОБА_9 про забезпечення зустрічного позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності було відмовлено.

11.12.2017 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

11.12.2017 від представника за дорученням ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , надійшла заява про забезпечення зустрічного позову (т. 1 а.с. 71).

09.01.2018 представник відповідача ОСОБА_2 надав до суду заяву, відповідно до якої просив розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.01.2018 /суддя Прийомова О.Ю./ перейдено до розгляду у загальному позовному провадженні цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.02.2018 /суддя Прийомова О.Ю./ у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_10 про об`єднання справ в одне провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності відмовлено.

15.02.2018 від представника відповідача ОСОБА_9 надійшло клопотання про витребування.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.02.2018 /суддя Прийомова О.Ю./ зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа відділ державної реєстрації виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку /присадибна ділянка/ кадастровий номер :02:026:0717 об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.02.2018 /суддя Прийомова О.Ю./ у задоволенні клопотання представника відповідачів ОСОБА_9 про забезпечення зустрічного позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності; зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа відділ державної реєстрації виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку /присадибна ділянка/ кадастровий номер :02:026:0717 відмовлено.

26.03.2018 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. Представник позивача за довіреністю ОСОБА_10 у відзиві зазначає, що заявлені ОСОБА_2 /відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним/ позовні вимоги ОСОБА_1 /позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним/ не визнаються у повному обсязі у зв`язку з їх безпідставністю та зухвалістю.

Так, ОСОБА_2 в якості обґрунтування свого позову посилається на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.04.2017 по справі № 495/1291/17, яким за ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок в АДРЕСА_4 частка 1 та земельну ділянку площею 0,030 га АДРЕСА_4 , яке на момент подачі відзиву переглядалося Верховним судом.

Однак, державна реєстрація права власності за ОСОБА_2 на підставі вищевказаного рішення - не здійснена. Згідно з імперативними вимогами ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Державна реєстрація права власності за ОСОБА_11 на вищевказане нерухоме не здійснювалося, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об`єктів нерухомості по АДРЕСА_4 від 23.03.2018.

Згідно з відомостями КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації», технічна інвентаризація об`єктів нерухомості в АДРЕСА_4 - не проводилась, данні інвентарного обліку відомостей щодо домоволодіння в АДРЕСА_4 - не містять.

При цьому, не визнаючи право ОСОБА_1 на домоволодіння АДРЕСА_1 , не зрозуміло яким саме чином право власності позивача на це майно співвідноситься з можливим правом власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомості в АДРЕСА_4 .

Згідно відомостей Затоківської селищної ради, Архівного відділу Виконавчого комітету Білгород-дністровської міської ради, відомостей щодо земельної ділянки площею 0,030 га, АДРЕСА_4 - таких відомостей не значиться, така земельна ділянка та Державний акт на вказану земельну ділянку нікому не передавалась та нікому не видавався.

Далі, позивачем ОСОБА_12 разом з її представником ОСОБА_13 до зустрічного позову приєднано ксерокопію державного акта на земельну ділянку, площею 0,030 га в АДРЕСА_4 та приєднано до цього державного акта в якості додатка копія кадастрового плану земельної ділянки. Однак, вказаний план не відноситься до наданої ксерокопії державного акта, а є складовою Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку в АДРЕСА_1 площею 0,0428 га, кадастровий номер :02026:0717. Тобто, вказаний кадастровий план земельної ділянки належить до іншого правовстановлюючого документа на зовсім інший об`єкт нерухомого майна, та ще й з іншими параметрами, що належить ОСОБА_1 . Однак, ОСОБА_6 , протиправно приєднали вказаний аркуш Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, аби ввести суд в оману про те, що, напевне, земельна ділянка в АДРЕСА_1 площею 0,0428 га, кадастровий номер :026026:0717 якимось чином пов`язана із земельною ділянкою, на яку претендує ОСОБА_14 ..

У своєму запереченні ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 посилається в якості аргументування на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 12.10.2010 по справі № 2-4768/2010, згідно якого за ОСОБА_3 було визнано право власності на самочинно збудоване нерухоме майно по АДРЕСА_2 . Однак, умисно, ОСОБА_2 не повідомляє суду про наявність по цій же справі рішення Апеляційного суду Одеської області від 25.09.2013, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 на самочинно збудоване нерухоме майно по АДРЕСА_2 відмовлено.

За таких обставин, представник відповідача за зустрічним позовом вважає, що заявлені у зустрічній позовній заяві вимоги є безпідставними, недостовірними, а докази, на які посилається ОСОБА_6 - є недостовірними та підробленими.

20.04.2018 від представника за дорученням ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , надійшли пояснення на відзив на зустрічну позовну заяву (т. 1 а.с. 165) та клопотання про об`єднання цивільних справ № 495/5728/17 та 495/8657/17 (т. 1 а.с. 167).

31.05.2018 від представника позивача надійшла уточнена позовна заява (т. 1 а.с. 178-183).

14.06.2018 від представника за дорученням ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , надійшов відзив на уточнену позовну заяву (т. 1 а.с. 185-187).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.07.2018 /суддя Прийомова О.Ю./ у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_9 про виключення відповідача по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності; зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - відділ державної реєстрації виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку /присадибна ділянка/ кадастровий номер :02:026:0717 було відмовлено.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.07.2018 /суддя Прийомова О.Ю./ клопотання представника відповідача ОСОБА_9 про витребування доказів задоволено: витребувано з Відділу міськрайонного управління у Білгород-Дністровському районі та м. Білгород-Дністровському Головного управління Держегокадастру в Одеській області, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, 3-а, оригінал або засвідчену належним чином копію Державного акту на право приватної власності на землю за адресою: АДРЕСА_4 , що виданий на ім`я ОСОБА_8 та зобов`язано Відділ міськрайонного управління у Білгород-Дністровському районі та м. Білгород-Дністровському Головного управління Держегокадастру в Одеській області, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, 3-а, надати на адресу суду оригінал або засвідчену належним чином копію Державного акту на право приватної власності на землю за адресою: АДРЕСА_4 , що виданий на ім`я ОСОБА_8 .

26.09.2018 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.07.2018 /суддя Прийомова О.Ю./ у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_9 про об`єднання позовних вимог по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності; зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - відділ державної реєстрації виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку /присадибна ділянка/ кадастровий номер :02:026:0717 відмовлено.

08.11.2018 від представника за дорученням Квітковського І.О., який діє в інтересах ОСОБА_6 , надійшла заява про зупинення справи.

30.01.2019 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

22.09.2019 від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

19.03.2019 від представника позивача, адвоката Стрезєва А.І. надійшло клопотання про витребування матеріалів інвентаризаційної справи.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.07.2018 /суддя Прийомова О.Ю./ клопотання представника позивача про витребування доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності; зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - відділ державної реєстрації виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку /присадибна ділянка/ кадастровий номер :02:026:0717 було задоволено: витребувано з КП «Білгород-Дністровське БТІ» матеріали інвентаризаційних справ на домоволодіння АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 та зобов`язано КП «Білгород-Дністровського БТІ» надати на адресу суду матеріали інвентаризаційних справ на домоволодіння АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 .

19.06.2019 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

17.07.2019 від КП «Білгород-Дністровське БТІ» надійшла відповідь, згідно з якою БТІ повідомило, надати інвентаризаційні справи на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_5 не є можливим, так як КП «Білгород-Дністровське БТІ» не проводилася технічна інвентаризація даних об`єктів нерухомого майна.

05.09.2019 від представника позивача, адвоката Стрезєва А.І. надійшла заява щодо сумнівності наданих доказів. У вказаній заяві представник позивача зауважив, що в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем за уточненою зустрічною позовною заявою від 05.12.2017, ОСОБА_2 , надано до суду копії наступних документів:

- копію державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 067920, виданого на підставі рішення 29 сесії XXII скликання Затоківської селищної Ради народних депутатів міста Білгород-Дністровського Одеської області від 10 лютого 1998 року № 14;

- копію кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером земельної ділянки :02:026:07.

Також, супроводжувальним листом, поданим представником за дорученням ОСОБА_2 - ОСОБА_9 , долучено до матеріалів вищевказаної справи докази, а саме: копію рішення Затоківської селищної ради № 333 від 25.12.2000; копію технічного паспорта від 03.11.2008 року на 11 аркушах.

Однак копії вищезазначених документів викликають у нього сумніви щодо їх достовірності, так як згідно відомостей Затоківської селищної ради, Архівного відділу Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, щодо земельної ділянки площею 0,030 га, АДРЕСА_4 відомостей не значиться, така земельна ділянка та Державний акт на вказану земельну ділянку не видавався. Також до поданого ОСОБА_2 в якості доказів вищевказаного державного акту приєднано копію кадастрового плану земельної ділянки, який взагалі не відноситься до наданої ксерокопії державного акта, а є складовою Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку в АДРЕСА_1 площею 0.0428 га. кадастровий номер :02026:0717, тобто, вказаний кадастровий план земельної ділянки належить до іншого правовстановлюючого документа на зовсім інший об`єкт нерухомого майна. Відтак виникає питання - чи достовірні вищевказані документи, подані в якості доказів позивачем за уточненою зустрічною позовною заявою, ОСОБА_2 , та чи є взагалі дані документи в оригіналі.

Відповідно ч. 11 ст. 83 ЦПК України, сторонам по справі надано право подати заяву про те, що доданий до справи або поданий до суду особою, яка бере участь у справі, для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим.

З огляду на вищезазначене просив витребувати оригінали вищевказаних документів у ОСОБА_2 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.07.2018 /суддя Прийомова О.Ю./ клопотання представника позивача ОСОБА_15 про витребування доказів по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності; зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - відділ державної реєстрації виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку /присадибна ділянка/ кадастровий номер :02:026:0717 було задоволено: витребувано у ОСОБА_2 для огляду в оригіналі та залучення до матеріалів справи завірених судом копій, наступних документів:

- державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №067920, виданого на підставі рішення 29 сесії ХХІІ скликання Затоківської селищної Ради народних депутатів міста Білгород-Дністровського Одеської області від 10 лютого 1998 року №14;

- кадастровий план земельної ділянки з кадастровим номером земельної ділянки :02:026:0717;

- рішення Затоківської селищної ради №333 від 25.12.2000 року;

- технічний паспорт від 03.11.2008 року на 11 арк.

Зобов`язано ОСОБА_2 надати до суду для огляду в оригіналі та залучення до матеріалів справи завірених судом копій, наступних документів:

- державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №067920, виданого на підставі рішення 29 сесії ХХІІ скликання Затоківської селищної Ради народних депутатів міста Білгород-Дністровського Одеської області від 10 лютого 1998 року №14;

- кадастровий план земельної ділянки з кадастровим номером земельної ділянки :02:026:0717;

- рішення Затоківської селищної ради №333 від 25.12.2000 року;

- технічний паспорт від 03.11.2008 року на 11 арк.

13.02.2020 від представника позивача, адвоката Стрезєва А.І. надійшла заява, відповідно до якої зазначає, що ухвалою суду від 18.12.2019 було зобов`язано відповідача ОСОБА_2 надати до суду для огляду та залучення до матеріалів справи завірених судом копій: державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №067920, виданого на підставі рішення 29 сесії ХХІІ скликання Затоківської селищної Ради народних депутатів міста Білгород-Дністровського Одеської області від 10 лютого 1998 року №14; кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером земельної ділянки :02:026:0717; рішення Затоківської селищної ради №333 від 25.12.2000 року; технічного паспорту від 03.11.2008 року на 11 арк.

Однак, відповідач не виконала вимоги ухвали суду та не надала до суду вказані оригінали документів, що підтверджує підозри позивача у їх відсутності.

На підставі вищевикладеного, просить суд виключити з числа доказів по справі наступні документи: копію Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 067920, виданого на підставі рішення 29 сесії XXII скликання Затоківської селищної Ради народних депутатів міста Білгород-Дністровського Одеської області від 10 лютого 1998 року № 14; копію кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером земельної ділянки :02:026:07; копію рішення Затоківської селищної ради № 333 від 25.12.2000 року; копію технічного паспорта від 03.11.2008 року на 11 аркушах, та розглядати справу на підставі інших доказів.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.02.2020 /суддя Прийомова О.Ю./ вказану вище заяву представника позивача приєднано до матеріалів справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності; зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - відділ державної реєстрації виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку /присадибна ділянка/ кадастровий номер :02:026:0717 та постановлено вирішити дану заяву представника позивача при розгляді судом справи по суті при постановленні рішення.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.02.2020 /суддя Прийомова О.Ю./ закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності; зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - відділ державної реєстрації виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку /присадибна ділянка/ кадастровий номер :02:026:0717 та призначити справу до судового розгляду по суті призначено розгляд справи по суті.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.02.2020 /суддя Прийомова О.Ю./ в задоволені заяви представника відповідача ОСОБА_9 про зупинення провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності; зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - відділ державної реєстрації виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку /присадибна ділянка/ кадастровий номер :02:026:0717 відмовлено.

14.04.2020 від представника позивача, адвоката Стрезєва А.І. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

30.06.2020 від представника позивача, адвоката Стрезєва А.І. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

06.08.2020 від представника позивача, адвоката Стрезєва А.І. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

19.10.2020 від представника позивача, адвоката Стрезєва А.І. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

09.12.2020 від представника позивача, адвоката Гербея А.А. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

19.03.2021 від представника відповідача, ОСОБА_2 , адвоката Каланжова В.І. надійшла заява про відвід судді Прийомової О.Ю..

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.03.2021 заява представника відповідача, ОСОБА_2 , адвоката Каланжова В.І. про відвід судді Прийомової О.Ю. була задоволена.

Розпорядженням керівника апарату суду № 77 від 09.04.2021 по справі було призначено повторний автоматизований розподіл.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2021 справа була передана на розгляд судді Боярському О.О..

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.04.2021 суддя Боярський О.О. заявив собі самовідвід від розгляду вказаної цивільної справи.

Розпорядженням керівника апарату суду № 84 від 19.04.2021 по справі було призначено повторний автоматизований розподіл.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2021 справа була передана на розгляд судді Заверюхи В.О..

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.04.2021 суддя Заверюха В.О. заявив собі самовідвід від розгляду вказаної цивільної справи.

Розпорядженням керівника апарату суду № 88 від 20.04.2021 по справі було призначено повторний автоматизований розподіл.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2021 справа була передана на розгляд судді Мишко В.В..

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.04.2021 суддя Мишко В.В. заявив собі самовідвід від розгляду вказаної цивільної справи.

Розпорядженням керівника апарату суду № 89 від 21.04.2021 по справі було призначено повторний автоматизований розподіл.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2021 справа була передана на розгляд судді Братків І.І..

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.04.2021 /суддя Братків І.І./ цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності; зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - відділ державної реєстрації виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку /присадибна ділянка/ кадастровий номер :02:026:0717 була прийнята до провадження судді відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

15.06.2021 від представника відповідача, ОСОБА_3 , адвоката Садовського В.Є. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

02.07.2021 від представника відповідача, ОСОБА_2 , адвоката Каланжова В.І. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

08.07.2021 від представника позивача, адвоката Гербей А.А., надійшла заява про закриття підготовчого провадження.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.07.2021 /суддя Братків І.І./ підготовче провадження було закрито, справа призначена до розгляду по суті.

10.08.2021 від представника відповідача, ОСОБА_2 , адвоката Каланжова В.І. надійшла заява про закриття провадження у справі.

18.08.2021 від представника відповідача, ОСОБА_2 , адвоката Каланжова В.І. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Розпорядженням керівника апарату суду № 415 від 04.11.2021 по справі було призначено повторний автоматизований розподіл у зв`язку з відрядженням судді Братків І.І. до Козівського районного суду Тернопільської області для здійснення правосуддя (рішення ВРП від 12.10.2021 № 2072/0/15-21).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2021 справа була передана на розгляд судді Анісімової Н.Д..

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.11.2021 /суддя Анісімова Н.Д./ справа була прийнята до свого провадження та призначена до судового розгляду.

Підстави розгляду справи за відсутності сторін

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частини 1 та 2 статті 211 ЦПК України).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розумність строків розгляду справи судом є одним із принципів цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

У свою чергу, явка сторони в судове засідання є суб`єктивним процесуальним правом, і як кожне суб`єктивне право це гарантовані законом вид і міра можливої або дозволеної поведінки особи і реалізація суб`єктивного права залежить від розсуду, бажання і волі уповноваженої особи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Суд зазначає, що сторона відповідачів була обізнана про час та місце проведення судом судових засідань, оскільки представниками відповідачів неодноразово подавалися заяви про відкладення розгляду справи, належним чином повідомлялися відповідачі про судові засідання і рекомендованим повідомленням про вручення судових повісток, розміщенням оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судової влади України

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді у суді (з жовтня 2017 року, тобто практично сім років), баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про її розгляд, створення судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін (відповідачем поданий відзив та зустрічний позов), достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд доходить обґрунтованого висновку, щодо можливість розгляду справи за відсутності учасників.

Фактичні обставини справи встановлені судом

24 грудня 2015 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (Даритель(ка) за договором) та ОСОБА_1 /позивач/ (Обдаровуваний за договором) уклали Договір Дарування, у якому вказано, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 подарували, а ОСОБА_1 прийняв у дар 6/25 часток домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_2 , що складається у цілому з: житлового будинку, житловою площею143,3 кв.м., загальною площею 191,4 кв.м., літ. «Л», мансарди літ. «Л1», житлового будинку, житловою площею 168,5 кв.м., загальною площею 228,1 кв.м., літ. «С», душів літ. «М», «Т», вбиральні літ. «Н», сараю літ «Р», навісів літ. «У», «Ф», споруд № 6-8, 14. Ці 6/25 часток домоволодіння належать ОСОБА_16 , ОСОБА_5 на підстави ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.05.2012 року, справа № 1505/4653/2012, зареєстрованого Комунальним підприємством «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» 25.12.2012 року, реєстраційний номер: 1337348, номер запису: 146 в книзі : 7. Згідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІV, проведено державну реєстрацію права власності від 24.12.2015 року, номер запису про право власності: 12735747, 12736778, та присвоєно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03 (т. 1 а.с. 8).

Вказаний Договір Дарування був посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, Одеської області Чухрай Т.Ю. та зареєстрований у реєстрі за № 2288.

Крім того, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 50776436 від 24.12.2015 встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності (6,25 часток) належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , підстава виникнення права власності: договір дарування, серія та номер 2288, виданий 24.12.2015, видавник: приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу (т. 1 а.с. 12).

Витягом про Державну реєстрацію прав № 36952679 від 25.12.2012 встановлено, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 в рівних частках (9/75 часток) на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 10).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 50773262 від 24.12.2015 встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності (9,75 часток) належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , підстава виникнення права власності: ухвала Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 28.05.2012 (т. 1 а.с. 11).

Рішенням XV-ої сесії Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області VII скликання від 02 червня 2017 року № 377 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 » вирішено:

- затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 у власність площею 0,0428 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:026:0717.

- передати у власність гр. ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0428 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:026:0717.

- зобов`язати гр. ОСОБА_1 здійснити відповідні заходи щодо оформлення та реєстрації права на земельну ділянку у встановленому законодавством порядку (т. 1 а.с. 9).

Згідно з Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності щодо об`єкта, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 реконструкція житлового будинку в виділом в окрему одиницю вказаний об`єкт вважається закінченим будівництвом та готовий до експлуатації (т. 1 а.с. 13-16).

Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 01.06.2017 встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:026:0717, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0428 є сформованою (т. 1 а.с. 17-19).

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 52661077 від 04.02.2016 власником домоволодіння, загальною площею 419,5 кв.м, житловою площею 311,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 153).

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 118208775 від 23.03.2018 власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0717, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0428 є ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 154).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 90643916 від 27.06.2017 власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0717, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0428 є ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 161)

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду стосовно первісного позову

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою і ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Тому особа повинна довести (а суд встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом положень указаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту визначені законом або договором.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання цивільного судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії відповідача були протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у правовідносинах.

Завданням цивільного судочинства є вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи. Рішення суду усуває спірність і в цей спосіб досягається захист прав та інтересів особи Отже, захист прав - це наслідок вирішення спору.

Відповідно до статті 3 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Правовідносини, пов`язані з використанням землі становлять суспільний інтерес.

Згідно з частиною першої статті 116 ЗК України (у редакції станом на момент затвердження технічної документації із землеустрою) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтею 123 ЗК України (у редакції станом на момент затвердження технічної документації із землеустрою) врегульовано порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та вказано, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Відповідно до частини другої статті 123 ЗК України (у редакції станом на момент затвердження технічної документації із землеустрою) особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органом місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктами «а», «б», «в», «г» «д» статті 12 ЗК України (у редакції станом на момент затвердження технічної документації із землеустрою) передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою.

Відповідно до частин першої, другої статті 83 ЗК України (у редакції станом на момент затвердження технічної документації із землеустрою) землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (статті 125, 126 ЗК України - у редакції станом на момент затвердження технічної документації із землеустрою).

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною другою статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва.

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 ЦК України, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про основи містобудування», реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об`єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій.

Закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об`єктів забороняється.

Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Отже, інститут реєстрації права власності - це за своєю суттю є підтвердження державою права власності на майно за відповідною особою. При цьому, держава наділена повноваженнями підтвердити таке право особи виключно у тому випадку, якщо ця особа набула майно у власність законно. Набуття особою у власність майна в обхід закону та надання державі документів, які не відповідають вимогам законодавства з метою ведення держави в оману задля реєстрації права власності на майно, не може свідчити про правомірне набуття особою майна у власність, а відтак є підставою для скасування відповідної державної реєстрації на це майно.

За ч. 3 ст. 375 ЦК України, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до частини 1 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції, чинній на момент реєстрації декларації) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до І-III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

З наведених норм законодавства вбачається, що декларації про готовність об`єкта до експлуатації подаються замовниками будівництва для реєстрації до органу державного архітектурно-будівельного контролю, який, в свою чергу, перевіряє повноту та достовірність даних, наведених замовником у декларації. Орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає декларацію про готовність об`єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації (частина 6 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Законодавством встановлено декларативний принцип на прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до І-III категорій складності. При цьому замовник відповідно до Закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних.

Таким чином, декларація про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності від 29.12.2015 за № ОД 91 була зареєстрована на підставі поданих документів.

Відповідно до статті 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних мов та обмежень реєстрація такої декларації, право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, підлягають скасуванню відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Жодного доказу звернення до Департаменту державної архітектурної інспекції в Одеській області про скасування спірної декларації не надано. Жодних судових рішень з цього приводу не суду надано не було.

За своєю правовою природою Декларація про готовність об`єкту до експлуатації є актом індивідуальної дії, який втрачає свою чинність після отримання свідоцтва про право власності.

Згідно з відомостями інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 52661077 від 04.02.2016 домоволодіння, загальною площею 419,5 кв.м, житловою площею 311,8 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 .

Підставою виникнення права власності є рішення виконавчого комітету місцевої ради депутатів, серія та номер 201, виданий 19.11.2015, видавник: Затоківська селищна рада; декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер ОД 91, виданий 29.12.2015, видавник: Департамент державної архітектурної інспекції в Одеській області.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном згідно з положеннями частини першої статті 317 ЦК України.

Положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України визначено принцип непорушності права власності та зазначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У статті 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи, що відповідно до статті 328 цього Кодексу набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України (аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2018 року у справі N 920/615/16, від 05 вересня 2019 року у справі N 907/310/18).

Стаття 392 ЦК України, в якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі N 760/14438/15-ц.

Отже, розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права за загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється. Тобто положення статті 392 ЦК України спрямовані на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача з передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Така правова позиція викладена у пункті 13 постанови Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі N 910/1016/17, пункті 12 постанови від 17 квітня 2018 року у справі N 914/1521/17).

У вказаній цивільній справі, що переглядається ОСОБА_1 , як на підставу своїх вимог посилається не на втрату документа, який посвідчує його право власності на спірне нерухоме майно, а на не визнання з боку відповідача за первісним позовом /позивача за зустрічним/ його права власності.

За встановлених у справі обставин, судом встановлено, що відповідачем за первісним позовом /позивачем за зустрічним/ оспорюється право власності ОСОБА_1 , зокрема з посиланням на рішення суду від 19.04.2017 по справі № 495/1291/17, що безумовно свідчить про те, що право власності ОСОБА_1 не визнається, а тому воно підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за ним права власності на спірне майно.

На підставі викладеного, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем за первісним позовом було доведено належними та допустимими доказами його право власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 , проте оскільки відповідачем за первісним позовом вказане осопрюється та заперечується, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує його право власності, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке підлягаю захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України, у зв`язку з чим, заявлені ним уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду стосовно зустрічного позову

Як вже згадувалося, відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності.

Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі собою не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори й інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права й інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Судом встановлено, що у зустрічній позовній заяві позивач за зустрічним позовом /відповідач за первісним/, ОСОБА_2 посилається на той факт, що право власності на будинок АДРЕСА_2 /2 частка1 (яка складала 9/25 від загальної площі будинку АДРЕСА_2 ), та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (державний акт на право приватної власності на землю № ІІІ-ОД № 067920) за адресою АДРЕСА_4 ОСОБА_2 отримала за рішенням суду від 19.04.2017 по справі № 495/1291/17 на спадкове майно за законом після смерті її матері в порядку спадкування. Також посилається на положення статті 120 ЗК України, які у поєднанні з нормою статті 125 3К України дають підстави вважати, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об?єкта права власності.

На підставі викладеного позивач за зустрічним позовом /відповідач за первісним/, ОСОБА_2 , просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку (присадибна ділянка) кадастровий номер :02:026:0717 площею 0,0428 га за адресою АДРЕСА_4 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Суд погоджується, що за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Згідно із частинами першою та другою статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Частиною п`ятою статті 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно із частинами шостою та сьомою статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Частинами дев`ятою та десятою статті 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Згідно з положеннями Земельного кодексу України способами формування земельної ділянки є: відведення земельної ділянки із земель державної, комунальної власності (за відсутності на даній частині земної поверхні сформованих та зареєстрованих земельних ділянок); поділ раніше сформованої земельної ділянки. На одній частині земної поверхні неможливим є існування двох одночасно зареєстрованих земельних ділянок, координати яких перетинаються, адже частина друга статті 79 Земельного кодексу України встановлює, що право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий шар.

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. Натомість, коли йдеться про формування земельної ділянки з частини вже сформованого земельного масиву, що має кадастровий номер, її відведення відбувається на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 04 травня 2020 у справі № 802/1539/17-а, від 23 жовтня 2020 року у справі № 802/1535/17-а, від 10 серпня 2022 року у справі № 160/999/20 та від 22 вересня 2022 року у справі № 1.380.2019.006998.

Судом констатується, що відповідно до Рішення XV-ої сесії Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області VII скликання від 02 червня 2017 року № 377 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 » вирішено:

- затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 у власність площею 0,0428 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:026:0717.

- передати у власність гр. ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0428 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:026:0717.

- зобов`язати гр. ОСОБА_1 здійснити відповідні заходи щодо оформлення та реєстрації права на земельну ділянку у встановленому законодавством порядку (а.с. 9).

З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 01.06.2017 встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:026:0717, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0428 є сформованою.

При цьому суд зауважує, що у прохальні частині зустрічного позову висунута вимога щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку (присадибна ділянка) кадастровий номер :02:026:0717 площею 0,0428 га за адресою АДРЕСА_4 , тобто на вищезазначену сформовану земельну ділянку. Як на підставу для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 послалася на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.04.2017 по справі № 495/1291/17.

Натомість вказаним судовим рішенням було визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування право власності на:

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 частка 1 та

- земельну ділянку площею 0,030 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_4 .

Отже, земельна ділянка, на яку позивач за зустрічним позовом просить визнати право власності та обґрунтовує підстави для задоволення цієї вимоги рішенням суду від 19.04.2017, та земельна ділянка, на яку дійсно було визнано право власності у порядку спадкування за ОСОБА_2 за рішенням суду від 19.04.2017 це дві різні земельні ділянки, які перебувають за різними адресами.

Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).

Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

Позивач за зустрічним позовом /відповідач за первісним/ ніяким чином не обґрунтувала, якими саме діями відповідач за зустрічним позовом /позивач за первісним/ ставить під сумнів законність набуття права власності на об`єкт нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 .

Таким чином, ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у вказаній зустрічній позовній заяві, оскільки позивачем за зустрічним позовом не доведено того, що відповідач за зустрічним позовом ставить під сумнів наявність її права власності на вказане нерухоме майно, зокрема земельну ділянку.

Крім того стосовно доказів, на які посилається позивач за зустрічним позовом /відповідач за первісним/ суд наголошує наступне.

У вересні 2019 року адвокатом Стрезєвим А.І., який діяв в інтересах ОСОБА_1 , була подана заява щодо сумнівності наданих доказів, яке було мотивовано тим, що в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем за уточненою зустрічною позовною заявою від 05.12.2017, ОСОБА_2 , надано до суду копії наступних документів:

- копію державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 067920, виданого на підставі рішення 29 сесії XXII скликання Затоківської селищної Ради народних депутатів міста Білгород-Дністровського Одеської області від 10 лютого 1998 року N? 14;

- копію кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером земельної ділянки :02:026:07.

Також, супроводжувальним листом, поданим представником за дорученням ОСОБА_2 - ОСОБА_9 долучено до матеріалів вищевказаної справи докази, а саме:

- копію рішення Затоківської селищної ради № 333 від 25.12.2000; - копію технічного паспорта від 03.11.2008.

Однак копії вищезазначених документів викликали у сторони позивача за первісним позовом сумніви щодо їх достовірності, так як згідно відомостей Затоківської селищної ради, Архівного відділу Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, щодо земельної ділянки площею 0,030 га, АДРЕСА_4 відомостей не значиться, така земельна ділянка та Державний акт на вказану земельну ділянку не видавався. Також до поданого ОСОБА_2 в якості доказів вищевказаного державного акту приєднано копію кадастрового плану земельної ділянки, який взагалі не відноситься до наданої ксерокопії державного акта, а є складовою Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку в АДРЕСА_1 площею 0,0428 га кадастровий номер :02026:0717, тобто, вказаний кадастровий план земельної ділянки належить до іншого правовстановлюючого документа на зовсім інший об`єкт нерухомого майна. Відтак у сторони позивача за первісним позовом виникло питання чи достовірні вищевказані документи, подані в якості доказів позивачем за уточненою зустрічною позовною заявою, ОСОБА_2 , та чи є взагалі дані документи в оригіналі.

З огляду на вищезазначене просив витребувати оригінали вищевказаних документів у ОСОБА_2 .

Задля уникнення будь-яких сумнівів щодо добросовісної процесуальної поведінки сторін ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.07.2018 було витребувано у ОСОБА_2 для огляду в оригіналі та залучення до матеріалів справи завірених судом копій, наступних документів:

- державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №067920, виданого на підставі рішення 29 сесії ХХІІ скликання Затоківської селищної Ради народних депутатів міста Білгород-Дністровського Одеської області від 10 лютого 1998 року №14;

- кадастровий план земельної ділянки з кадастровим номером земельної ділянки :02:026:0717;

- рішення Затоківської селищної ради №333 від 25.12.2000 року;

- технічний паспорт від 03.11.2008 року на 11 арк.

Зобов`язано ОСОБА_2 надати до суду для огляду в оригіналі та залучення до матеріалів справи завірених судом копій, наступних документів:

- державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №067920, виданого на підставі рішення 29 сесії ХХІІ скликання Затоківської селищної Ради народних депутатів міста Білгород-Дністровського Одеської області від 10 лютого 1998 року №14;

- кадастровий план земельної ділянки з кадастровим номером земельної ділянки :02:026:0717;

- рішення Затоківської селищної ради №333 від 25.12.2000 року;

- технічний паспорт від 03.11.2008 року на 11 арк.

Згідно з рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення вказана вище ухвала суду була отримання ОСОБА_2 09.01.2020, проте так і не була нею виконана.

У відповідності до ч. 11 ст. 83 ЦПК України, у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Згідно ч. 1 ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, нормами процесуального закону визначено, що сторона у справі може звернутись до суду із заявою про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності. Разом із тим, виключно особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 067920, виданого на підставі рішення 29 сесії ХХІІ скликання Затоківської селищної Ради народних депутатів міста Білгород-Дністровського Одеської області від 10 лютого 1998 року №14; кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером земельної ділянки :02:026:0717; рішення Затоківської селищної ради №333 від 25.12.2000 року; технічного паспорту від 03.11.2008 року на 11 арк. було додано до зустрічної позовної заяви представником відповідача за первісним позовом ОСОБА_9 .. Таким чином, виключно позивач за зустрічним позовом та її представник уповноважені прохати суд про виключення вищевказаних документів із числа доказів. У свою чергу, відповідач за зустрічним позовом та його представник таким правом не наділені.

Проте суд наголошує, що у відповідності до вимог ЦПК України, докази досліджуються судом безпосередньо під час розгляду справи по суті. Оцінка належності, допустимості, достовірності та достатності доказів здійснюється судом при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України, обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини другої, шостої статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

На підтвердження заявлених позовних вимог зустрічного позову позивачем за зустрічним позовом /відповідачем за первісним/ були подані: копія державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 067920, виданого на підставі рішення 29 сесії XXII скликання Затоківської селищної Ради народних депутатів міста Білгород-Дністровського Одеської області від 10 лютого 1998 року № 14; копія кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером земельної ділянки :02:026:07.

Також, супроводжувальним листом, поданим представником за дорученням ОСОБА_2 - ОСОБА_9 долучено до матеріалів справи докази, а саме: копію рішення Затоківської селищної ради № 333 від 25.12.2000; - копію технічного паспорта від 03.11.2008.

З огляду на частину шосту статті 95 ЦПК України єдиним належним доказом достовірності наданих копій могло бути лише дослідження оригіналу вищевказаних документів.

Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування, це процесуальний обов`язок суду.

Щодо копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 067920, виданого на підставі рішення 29 сесії XXII скликання Затоківської селищної Ради народних депутатів міста Білгород-Дністровського Одеської області від 10 лютого 1998 року № 14, яким нібито ОСОБА_8 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,030 га в межах згідно з планом (т. 1 а.с. 218, т. 2 а.с. 33) суд зазначає, що згідно з відповіддю Головного управління Держгеокадастру в Одеській області відповідно до других примірників державних актів, як зберігаються в архіві міськрайонного управління станом на 01.01.2013 Державний акт на право приватної власності на землю за адресою: АДРЕСА_4 на ім`я ОСОБА_8 відсутній (т. 2 а.с. 37).

Щодо рішення Затоківської селищної ради № 333 від 25.12.2000 (т. 1 а.с. 209) суд зазначає, що згідно відомостей Затоківської селищної ради (т. 1 а.с. 133), Архівного відділу Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради (т. 1 а.с. 132), щодо земельної ділянки площею 0,030 га, АДРЕСА_4 відомостей не значиться, така земельна ділянка та Державний акт на вказану земельну ділянку не видавався, юридична адреса не присвоювалась.

Щодо кадастрового плану земельної ділянки, що був долучений до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 067920, виданого на підставі рішення 29 сесії XXII скликання Затоківської селищної Ради народних депутатів міста Білгород-Дністровського Одеської області від 10 лютого 1998 року № 14 (т. 1 а.с. 57, 58) суд зазначає та погоджується, що дійсно долучений кадастровий план земельної ділянки не відноситься до наданої ксерокопії державного акта, а є складовою Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку в АДРЕСА_1 площею 0,0428 га кадастровий номер :02026:0717, тобто, вказаний кадастровий план земельної ділянки належить до іншого правовстановлюючого документа на зовсім іншу земельну ділянку, яка, як встановлено у ході судового розгляду справи, належить позивачу за первісним позовом /відповідачу за зустрічним/.

Технічний паспорт від 03.11.2008 року на 11 арк., на переконання суду, сам по собі не може бути достатнім доказом щодо визнання права власності на майно, адже технічний паспорт сам по собі не є правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, він лише описує об`єкт та визначає його складові для подальших дій.

Враховуючи, що позивачем за зустрічним позовом не було надано оригіналів вищезгаданих документів, суд, на підставі наведеного раніше, ставить під сумнів відповідність поданих копій оригіналу державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 067920, виданого на підставі рішення 29 сесії ХХІІ скликання Затоківської селищної Ради народних депутатів міста Білгород-Дністровського Одеської області від 10 лютого 1998 року №14; кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером земельної ділянки :02:026:0717; рішення Затоківської селищної ради №333 від 25.12.2000 року; технічного паспорту від 03.11.2008 року на 11 арк., а відтак із урахуванням ч. 6 ст. 95 ЦПК України дані суд докази не бере до уваги.

Інших переконливих, достовірних та достатніх доказів позивачем за зустрічним позовом /відповідачем за первісним/ до суду не надано, отже, зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Висновки суду

Згідно з ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

За результатами розгляду справи суд констатує, що ОСОБА_1 введено в експлуатацію та зареєстровано право власності на домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог за первісним позовом, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню у повному обсязі.

Натомість приймаючи до уваги те, що позивачем за зустрічним позовом / відповідачем за первісним/ як при зверненні до суду, так і в ході розгляду справи на підтвердження факту набуття права власності на земельну ділянку не було надано належних доказів, тому позовні вимоги зустрічного позову не підлягають задоволенню.

Слід також вказати, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 77-81, 95, 141, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 , що складається в цілому з: житлового будинку літ. «С», житлового будинку літ. «Л», загальною площею 419,5 кв.м., житловою площею 311,8 кв.м, душів літ. «М», «Т», вбиральні літ. «Н», сараю літ. «Р», навісів літ. «У» «Ф», споруд № 6-8, 14, що належить йому згідно рішення виконавчого комітету місцевої ради депутатів, серія та номер: 201, виданий 29.12.2015 року, видавник Затоківська селищна рада; декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ОД91, виданої 29.12.2015 року Департаментом державної архітектурної інспекції в Одеській області, що було зареєстровано приватним нотаріусом Білгород-дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Т.П. та зареєстровано 04.02.2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 03.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа відділ державної реєстрації виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку /присадибна ділянка/ кадастровий номер :02:026:0717 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст судового рішення складено 25 грудня 2024 року.

Суддя Н.Д.Анісімова