КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-вк/824/39/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2024 року м. Київ

Справа № 824/32/24

Київський апеляційний суд в складі головуючого судді Ящук Т.І., за участю секретаря судового засідання Дубінкіної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву Wk Energo GmbH (Німеччина), яка подана представником Хомин Оксаною Мирославівною , про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 06 грудня 2023 року,

у справі за позовом Wk Energo GmbH (Німеччина) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», про стягнення 313 355,26 євро, у тому числі: 301 057,28 євро - основного боргу, 12 297,98 євро - трьох процентів річних, відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору, а також витрат на правову допомогу у сумі 4000 євро,

встановив:

28 березня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшла заява представника Wk Energo GmbH (Німеччина) - адвоката Хомин О.М. про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 06 грудня 2023 року по справі № 366/2023, в якій просить визнати та надати дозвіл на примусове виконання вказаного рішення про стягнення з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Wk Energo GmbH (Німеччина): 301 057,28 євро - основного боргу, 12 297,98 євро - трьох процентів річних, 10 742,64 євро - відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору, а також витрат на правову допомогу у сумі 500 євро, а разом 324 597 євро 90 євроцентів.

Заяву обґрунтовано тим, що 09 жовтня 2018 року сторонами був укладений контракт на постачання товару № 53-129-01-18-01590, відповідно до якого позивач - Wk Energo GmbH (Німеччина) (постачальник) - зобов`язався передати відповідачу - Державному підприємству «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» товар - високовольтні вводи (high-voltage bushings) виробництва HSP Hochspannungsgerate GmbH (Німеччина) та ТОВ «МАСА» (Росія)у кількості, асортименті і цінах, зазначених у специфікації № 1, 2, 3 (додаток до договору № 1), що є невід`ємною частиною цього договору, а відповідач прийняв на себе зобов`язання прийняти і сплатити за товар.

06 грудня 2023 року Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України по справі № 366/2023 у складі голови складу - Олександра Крупчана та арбітрів - Олени Перепелинської та Тетяни Захарченко, було ухвалено рішення про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Wk Energo GmbH (Німеччина): 301 057 євро 28 євроцентів - основного боргу; 12 297 євро 98 євроцентів - трьох процентів річних; 10 742 євро 64 євроцентів - на відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору, разом 324 097 євро 90 євроцентів.

Відмовлено у задоволенні вимоги позивача про покладення на відповідача витрат по оплаті правової допомоги у сумі 4000 євро.

Рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 06 грудня 2023 року є остаточним і обов`язковим для сторін. Вказане рішення в добровільному порядку відповідачем не виконано. У зв`язку з цим виникла необхідність звернутися до суду із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України.

Вказує, що станом на день подання даної заяви Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» добровільно не виконало рішення арбітражного суду та не бажає його виконувати, що змушує Wk Energo GmbH (Німеччина) ініціювати виконання рішення у примусовому порядку.

У запереченнях на вказану заяву представник Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» - Дорошенко О. просить відмовити Wk Energo GmbH (Німеччина) у визнанні, наданні дозволу та видачі виконавчого листа на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 06 грудня 2023 року по справі № 366/2023.

Посилається на те, що в укладеному між сторонами договорі, у розділі 9 міститься арбітражне застереження. Проте розділом 9 договору не обумовлено застережень про можливість передання на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду спорів щодо виконання договорів про публічні закупівлі.

Водночас укладання зазначеного договору відбувалося за результатами проведення публічних закупівель про що свідчить номер на прозоро № UA-2018 -07-18-000265-b та посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2018-07-18-000265-b.

Відтак, передання на розгляд до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України спору щодо виконання контракту про публічні закупівлі суперечить положенням ч. 2 ст. 22 ГПК України.

Також зазначає, що рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду порушує публічний порядок України, оскільки загрожує безпеці та економіці України, фактично буде надано дозвіл на стягнення коштів у розмірі 324 097,90 євро з підприємства, що має стратегічне значення для економіки і безпеки України, та матиме наслідок належного забезпечення оплати заробітної плати працівникам, можливості доведення підприємства до банкрутства, впливу на належне забезпечення безпечної експлуатації та підвищення ефективності роботи атомних електростанцій, безперебійного підвищення ефективності електропостачання суб`єків господарювання та населення, зокрема в зимовий період, а також постійної готовності України до швидких ефективних дій у разі виникнення аварій на підприємствах атомної енергетики.

Посилається на те, що відповідно до п. 10.1 контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2019 року. Таким чином, строк дії всіх умов, зафіксованих в контракті - 31 грудня 2019 року, за виключенням домовленостей щодо гарантійних зобов`язань. Для арбітражного застереження, як структурного невід`ємного елементу контракту сторони не передбачили виключень. Вважає, що арбітражна угода діяла до 31 грудня 2019 року.

Відтак, відсутня дійсна арбітражна угода, яка б давала МКАС при ТПП України бути компетентним судом та, відповідно, право розглядати та вирішувати спір між сторонами, прийняти відповідне рішення по суті спору.

В судовому засіданні представник Wk Energo GmbH (Німеччина) - Хомин О.М. підтримала заяву, просила її задовольнити, надати дозвіл на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України від 06 грудня 2023 року по справі № 366/2023. Просила задовільнити клопотання про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 500 євро.

Представник Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» - Найденко І.О. просив відмовити у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду від 06 грудня 2023 року по справі № 366/2023, посилаючись на доводи, викладені у запереченнях на заяву.

Вивчивши заяву, дослідивши матеріали справи, вислухавши представників учасників справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 жовтня 2018 року ДП «НАЕК «Енергоатом» (покупець) та WK Energo GmbH (постачальник) уклали контракт № 53-129-01-18-01590, за умовами якого WK Energo GmbH (постачальник) зобов`язався передати ДП «НАЕК «Енергоатом» (покупець) товар - високовольтні вводи (high-voltage bushings) виробництва HSP Hochspannungsgerate GmbH (Німеччина) та ТОВ «МАСА» (Росія) у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації № 1, 2, 3 (додаток до договору № 1), що є невід`ємною частиною цього договору, а покупець прийняв на себе зобов`язання прийняти і сплатити кошти за товар.

Згідно з пунктами 9.1 - 9.4 розділу 9 «Порядок вирішення спорів» договору сторони передбачили, що всі спори і розбіжності, які можуть виникнути з цього договору або у зв`язку з ним, будуть вирішуватись сторонами згідно претензійного порядку. Сторона, яка порушила права і законні інтереси іншої сторони, зобов`язана поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Всі спори, розбіжності або вимоги, що виникають за цим договором або у зв`язку з ним, у тому числі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або недійсності, підлягають вирішенню в МКАС при ТПП України відповідно до його регламенту, за матеріальним правом України. Мова розгляду - українська.

07 липня 2023 року до МКАС при ТПП України надійшла позовна заява WK Energo GmbH (Німеччина) про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 313 355,26 євро, у тому числі 301 057,28 євро основного боргу за поставлений товар, 12 297,98 євро - трьох процентів річних та, крім того, витрат, пов`язаних з арбітражним розглядом справи, включаючи витрати зі сплати реєстраційного та арбітражного збору, а також витрати на правову допомогу в сумі 4 000 євро.

Постановою Голови МКАС при ТПП України від 07 липня 2023 року справу прийнято до провадження за № 366/2023.

Правовою підставою розгляду справи в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України є арбітражне застереження, яке міститься у розділі 9 «Порядок вирішення спорів» контракту на постачання товару від 09 жовтня 2018 року.

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 06 грудня 2023 року по справі № 366/2023 стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Wk Energo GmbH (Німеччина): 301 057 євро 28 євроцентів - основного боргу, 12 297 євро 98 євроцентів - трьох процентів річних, а також 10 742 євро 64 євроцентів - на відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору, а разом 324 097 євро 90 євроцентів.

Відмовлено у задоволенні вимоги позивача про покладення на відповідача витрат по оплаті правової допомоги у сумі 4 000 євро.

Як зазначено у вказаному рішенні, 13 вересня 2023 року Тетяна Захарченко прийняла функції арбітра у справі, підписавши заяву про прийняття функцій арбітра і незалежність арбітра від сторін. Арбітри Олена Перепелинська і Тетяна Захарченко згідно з пунктом 3 статті 11 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та частиною першою статті 31 Регламенту МКАС постановою від 18 вересня 2023 року призначили головою складу Арбітражного суду у справі № 366/2023 Олександра Крупчана, який у цей же день прийняв функції арбітра у справі, підписавши заяву про прийняття функцій арбітра і незалежність арбітра від сторін. В ході арбітражного розгляду справи жодною із сторін відводи арбітрам не заявлялися.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»» від 6 лютого 2023 року, утворення товариства здійснюється шляхом перетворення Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (код згідно з ) за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України.

Товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків НАЕК «Енергоатом» із дня державної реєстрації товариства. НАЕК «Енергоатом» припиняється одночасно із державною реєстрацією товариства.

Постановою Кабінету Міністрів України №1420 від 29 грудня 2023 року «Про утворення Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» визначено: «Утворити Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», 100 відсотків акцій якого належать державі, шляхом перетворення Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом» (код згідно з )».

Пунктом 3 зазначеної постанови встановлено, що Товариство є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» із дня державної реєстрації товариства».

11 січня 2024 року відбулася державна реєстрація правонаступника ДП «НАЕК «Енергоатом» - АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та його філій (відокремлених підрозділів), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, АТ «НАЕК «Енергоатом» є правонаступником усіх прав і обов`язків ДП «НАЕК «Енергоатом».

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36 Закону.

Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - це поширення законної сили такого рішення на територію України і застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому ЦПК України.

Відповідно до статті 474 ЦПК України, рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно з частиною першою статті 479 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд постановляє ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

Відповідно до частини першої статті 482 ЦПК України надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України, здійснюється судом у порядку, встановленому цією главою, з особливостями, передбаченими цією статтею.

Вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не надає оцінку правильності цього рішення по суті вирішення спору, а перевіряє лише додержання строків звернення із заявою і вимог процесуального закону щодо її форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання рішення

Правовідносини щодо надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу врегулюванні статтею V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (Нью-Йорк), яка набула чинності для України 10 січня 1961 року (далі - Конвенція), статтею 9 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року № 2889-ХІІ, та статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», згідно з якими тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні та виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти клопотання стягувача. З урахуванням цих положень повинна застосовуватися стаття 478 ЦПК України.

Згідно зі статтею 478 ЦПК України та статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо:

1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або ґ) рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або

2) якщо суд визнає, що: а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Згідно зі статтею ІІ Нью-Йоркської Конвенції 1958 року, яка набула чинності для України 10 січня 1961 року, кожна договірна Держава визнає письмову угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які спори, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-яким конкретним договірним чи іншим правовідношенням, об`єкт якого може бути предметом арбітражного розгляду.

Нью-Йоркська Конвенція закріплює підхід здійснення примусового виконання арбітражних рішень і арбітражних угод, який ґрунтується на презумпції дійсності та автономності арбітражних угод, формальної і матеріально-правової (частина перша статті II Конвенції). Ця презумпція дійсності може бути спростована лише за обмеженим переліком підстав. Принцип автономності арбітражної угоди (separabiliti) свідчить, по-перше, що дійсність основного договору в принципі не впливає на дійсність включеної до нього арбітражної угоди і, по-друге, основний договір і арбітражна угода можуть бути підпорядковані різним законам. Така автономність арбітражної угоди дає можливість сторонам спірних правовідносин мати гарантію, що спір буде розглянуто у будь-якому випадку саме арбітражем, оскільки наявність арбітражного застереження унеможливлює звернення до державних судових установ.

За змістом Конвенції кожна договірна держава визнає арбітражну угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди).

Відповідно до частин другої, третьої статті 5 Регламенту МКАС при ТПП України, заява про відсутність у МКАС при ТПП України компетенції може бути зроблена не пізніше подання заперечень щодо позову. Призначення стороною арбітра або її участь у призначенні арбітра не позбавляє сторону права зробити таку заяву. Заява про те, що МКАС при ТПП України суд перевищує межі своєї компетенції, повинна бути зроблена відразу ж як тільки питання, яке, на думку сторони, виходить за ці межі, буде поставлене у ході арбітражного розгляду. Склад арбітражного суду може у будь-якому з цих випадків прийняти до розгляду заяву, зроблену пізніше, якщо визнає затримку виправданою. Розглядаючи заяву про відсутність компетенції, у тому числі таку, яка ґрунтується на недійсності арбітражної угоди або неможливості її виконання, або втрати нею чинності, склад арбітражного суду аналізує і оцінює положення арбітражної угоди з урахуванням поданих сторонами доказів.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» третейський суд може сам прийняти постанову про свою компетенцію, в тому числі стосовно будь-яких заперечень щодо наявності або дійсності арбітражної угоди. З цією метою арбітражне застереження, що є частиною договору, повинно трактуватися як угода, що не залежить від інших умов договору. Винесення третейським судом рішення про недійсність договору не тягне за собою в силу закону недійсність арбітражного застереження.

Як вбачається зі змісту рішення МКАС при ТПП України від 06 грудня 2023 року у справі № 366/2023, від відповідача надійшла заява про відсутність у МКАС при ТПП України компетенції щодо розгляду цієї справи. В обґрунтування свого твердження про відсутність компетенції МКАС на розгляд цього спору, відповідач послався на пункт 4 статті 1 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», відповідно до якого цей Закон не зачіпає дію будь- якого іншого закону України, в силу чого певні спори не можуть передаватися до арбітражу, а також на частину першу статті 365 ГПК України, згідно з якою підсудність справ у господарських справах за участю іноземних осіб визначається за правилами норм ГПК України.

Враховуючи, що укладення контракту № 53-129-01-18-01590 відбувалося за результатами проведення публічних закупівель, відповідач, аналізуючи положення статей 20 і 22 Господарського процесуального кодексу України, вважав, що зазначені норми Господарського процесуального кодексу України «не передбачають розгляд в МКАС спорів, що випливають з питань пов 'язаних з публічними закупівлями, окрім спорів корпоративних, пов 'язаних з приватизацією або таких, що пов 'язані з антимонопольном законодавством, недобросовісної конкуренції, оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також питань віднесених до його компетенції».

Також відповідач зазначав, що відповідно до пункту 10.1 контракту № 53-129-01-18-01590 термін його дії сплинув 31 грудня 2019 року, а в частині оплати за поставлену продукцію контракт діє до повного розрахунку. Стосовно виконання гарантійних зобов`язань постачальника, передбачених контрактом, контракт діє до закінчення терміну гарантії на продукцію. Відтак, для арбітражного застереження, як структурного невід`ємного елементу контракту, сторони не передбачили виключень - арбітражна угода діяла до 31.12.2019. Волевиявлення сторін було направлено на обмежений строк дії арбітражної угоди, що підтверджується тим, що серед виключень в контексті строку дії Контракту не зазначено такого структурного елементу контракту як арбітражне застереження».

З огляду на це, відповідач вважав, що з 01 січня 2020 року відсутня домовленість сторін про розгляд МКАС спорів, що випливають з Контракту № 53-129-01-18-01590. Отже, станом на 07 липня 2023 року - дату звернення позивача до МКАС з позовом, була відсутня дійсна арбітражна угода, яка б давала МКАС можливість бути компетентним судом та, відповідно, право розглядати та вирішувати спір між сторонами та винести рішення. Тому МКАС не має компетенції на розгляд цього спору і не є повноважним судом.

Проте, Міжнародний комерційний арбітражний суд при ТПП України у рішенні від 06 грудня 2023 року, проаналізувавши доводи сторін та вимоги чинного законодавства, дійшов висновку що переданий на розгляд МКАС спір відповідає предметній та суб`єктній юрисдикції МКАС, що встановлена у пункті другому статті 1 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», пункті 2 Положення про Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України (додаток № 1 до Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж») та статті 3 Регламенту МКАС. Спір у справі № 366/2023 про стягнення суми основного боргу за поставлену продукцію і процентів річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання є арбітрабільним і може бути предметом розгляду в МКАС при наявності між сторонами укладеної арбітражної угоди.

Звертаючись до МКАС із позовною заявою, позивач послався на арбітражне застереження, яке міститься в Контракті № 53-129-01-18-01590, як на правову підставу для розгляду спору в МКАС.

Арбітражний суд констатував, що зазначене арбітражне застереження є арбітражною угодою, укладеною в письмовій формі у вигляді самостійного структурного елементу Контракту № 53-129-01-18-01590. Ця арбітражна угода відповідає вимогам статті 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» і частині першій статті 4 Регламенту МКАС. Із її змісту однозначно і беззаперечно випливає, що між Сторонами існує домовленість про передачу на розгляд до МКАС всіх неврегульованих спорів, які можуть виникнути із Контракту № 53-129-01-18-01590.

Закінчення строку дії Контракту, в якому міститься арбітражне застереження, не означає автоматичну втрату чинності арбітражним застереженням, яке в ньому міститься. Жодних доказів того, що сторони домовились припинити дію арбітражного застереження, що міститься в Контракті № 53-129-01-18-01590, одночасно з закінченням строку дії Контракту, відповідач не надав.

Враховуючи вищевикладене, склад Арбітражного суду вважав, що МКАС компетентний розглядати даний спір.

При цьому ДП «НАЕК «Енергоатом», правонаступником усіх прав і обов`язків якого є АТ «НАЕК «Енергоатом», не оспорювало дійсність арбітражної угоди, договір, який містить арбітражне застереження, недійсним не визнавався.

Разом з тим, заперечуючи проти задоволення заяви, як на підставу для відмови у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання рішення МКАС при ТПП України від 06 грудня 2023 року у справі № 366/2023 представник АТ НАЕК «Енергоатом»» посилався на ті ж самі обставини, зокрема, на те, що передання на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України даного спору суперечить ч. 2 ст. 22 ГПК України, оскільки спір виник при виконанні господарського договору, пов`язаного із задоволенням державних потреб (публічні закупівлі). При цьому розділом 9 договору не обумовлено застережень про можливість передання на розгляд МКАС спорів щодо виконання договорів про публічні закупівлі.

Однак, такі доводи боржника суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до статті 2 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж 1961 року, ратифікованої указом Президії Верховної Ради Української РСР від 25 січня 1963 року, юридичні особи, які за застосованим до них національним законом розглядаються як юридичні особи публічного права, мають право укладати арбітражні угоди.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 22 ГПК України спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на фінансові інструменти, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 22 ГПК України цивільно-правові аспекти спорів, зазначених у пунктах 2, 7 частини першої, пункті 6 частини другої статті 20 цього Кодексу, спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі, можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.

Закон України «Про міжнародний комерційний арбітраж» не містить прямої заборони щодо передачі на розгляд міжнародного комерційного арбітражу спорів, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб.

Пунктом 9.3 розділу 9 «Порядок вирішення спорів» контракту від 09 жовтня 2018 року № 53-129-01-18-01590 сторони передбачили, що всі спори, розбіжності або вимоги, що виникають за цим договором або у зв`язку з ним, у тому числі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або недійсності, підлягають вирішенню в МКАС при ТПП України відповідно до його регламенту, за матеріальним правом України.

У Законі немає заборони стосовно передання на розгляд міжнародного комерційного арбітражу спорів, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із публічними закупівлями.

Глава 51 розділу 1 Книги п`ятої ЦК України регулює питання правових наслідків порушення зобов`язання та відповідальності за такі порушення.

Згідно з частиною першою статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

За змістом Закону України «Про публічні закупівлі» публічно-правовими є відносини з державного регулювання, контролю, умов здійснення закупівель, їх видів, порядку проведення, звітності тощо.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що термін «цивільно-правові аспекти спорів» за своїм значенням та метою є цивільно-правовим спором під час виконання контракту, який, зокрема, виникає щодо виконання стороною договірного зобов`язання зі сплати коштів за надані за контрактом послуги.

Під час розмежування цивільно-правових (приватно-правових) та публічно-правових аспектів спорів визначальним є характер правовідносин між сторонами: у цивільно-правових - сторони договору є рівноправними, а у публічно-правових - хоча б одна сторона договору здійснює публічно-владні управлінські функції, зокрема на виконання делегованих повноважень.

Отже, спори щодо виконання міжнародних договорів поставки, зокрема порушення умов оплати вартості поставленої продукції, стягнення штрафних санкцій за прострочення поставки продукції та заміни продукції неналежної якості, підвідомчі арбітражним судам.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 березня 2023 року у справі № 824/118/22, провадження № 61-1261ав23, від 13 квітня 2023 року у справі № 824/117/22, провадження № 61-1569ав23, від 10 листопада 2022 року у справі № 824/62/22, провадження № 61-8324ав22 (між тими ж сторонами).

Враховуючи вказане, заперечення представника АТ НАЕК «Енергоатом», що законодавство України встановлює заборону передання на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України спору, який виник між WK Energo GmbH (Німеччина) та АТ «НАЕК «Енергоатом», є безпідставними.

Також представник АТ НАЕК «Енергоатом» у своїх запереченнях посилається на те, що у зв`язку з закінченням строку дії контракту від 09 жовтня 2018 року № 53-129-01-18-01590 відповідно до п. 10.1 Контракту, арбітражна угода діяла до 31 грудня 2019 року. Відтак, відсутня дійсна арбітражна угода, яка б давала МКАС при ТПП бути компетентним судом та, відповідно, право розглядати та вирішувати спір між сторонами, прийняти відповідне рішення по суті спору.

Щодо доводів заперечення до заяви, що арбітражне застереження припинило свою дію разом із контрактом, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Згідно зі статтею 2 Конвенції про визнання і виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року, ратифікована Українською РСР відповідно до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22 серпня 1958 року, кожна договірна Держава визнає письмову угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які спори, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-яким конкретним договірним чи іншим правовідношенням, об`єкт якого може бути предметом арбітражного розгляду. Термін «письмова угода» включає арбітражне застереження в договорі, або арбітражну угоду, підписану сторонами, або що міститься в обміні листами чи телеграмами.

Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в договорі або у вигляді окремої угоди (речення друге частини першої статті 4 Регламенту МКАС при ТПП).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що примусове виконання арбітражних рішень і арбітражних угод ґрунтується на формальній та матеріально-правовій презумпції дійсності та автономності арбітражних угод, яка може бути спростована лише з деяких підстав.

Автономність арбітражної угоди дає гарантії сторонам контракту, що спір буде розглянуто арбітражем, оскільки арбітражне застереження робить неможливим звернення до державних судових установ.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 березня 2023 року у справі № 824/50/22, провадження № 61-8593ав22.

Враховуючи вказане, закінчення строку дії контракту не може бути підставою для автоматичного закінчення строку дії арбітражного застереження, оскільки контракт і арбітражне застереження розглядаються як дві окремі угоди.

Згідно з пунктом 10 контракту закінчення строку його дії не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке відбулось під час дії контракту, та виконання діючих зобов`язань.

На час звернення WK Energo GmbH (Німеччина) до МКАС при ТПП та прийняття заяви арбітражне застереження діяло, сторони контракту не погоджували іншого порядку врегулювання спору щодо виконання зобов`язань за контрактом після закінчення його дії.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 17 серпня 2023 року у справі № 824/74/2022, закінчення строку дії контракту не впливає на дійсність, чинність та виконуваність включеної до нього арбітражної угоди у вигляді арбітражного застереження.

Отже, доводи Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» стосовно недійсності арбітражної угоди у зв`язку із закінченням строку дії контракту є помилковими, оскільки арбітражна угода є автономною від контракту.

Заперечення представника АТ НАЕК «Енергоатом» про те, що визнання і надання дозволу на виконання визнання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 06 грудня 2023 року у справі № 366/2023 порушить публічний порядок України, оскільки з державного підприємства, яке має стратегічне значення для економіки і національної безпеки держави, будуть стягнуті значні грошові кошти, що негативно вплине як на забезпечення надійності та ефективності роботи атомних електростанцій, так і на енергетичну галузь в цілому, є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини другої статті 478 ЦПК України суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо суд визнає, що визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

У постанові Верховного Суду від 23 липня 2018 року у справі № 796/3/2018 вказано, що під публічним порядком слід розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого у ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо). Міжнародний публічний порядок будь-якої країни включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава бажає захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави (правила про публічний порядок); обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями. Це ті незмінні принципи, які виражають стабільність міжнародної системи: у тому числі суверенітет держави, невтручання у внутрішні справи держав, не порушення територіальної цілісності тощо.

Тобто правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від іноземних арбітражних рішень, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч кардинальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний і державний порядок.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 824/256/2018, провадження № 61-10836ав19.

Згідно з частиною першою статті 47 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що застосовується до договору згідно з положеннями цього розділу, охоплює дійсність договору, тлумачення договору, права та обов`язки сторін, виконання договору, наслідки невиконання або неналежного виконання договору, припинення договору, наслідки недійсності договору, відступлення права вимоги та переведення боргу згідно з договором.

Відповідно до частини другої статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», частини другої статті 78 Закону України «Про виконавче провадження» в Україні не можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах щодо стягнення заборгованості з підприємства оборонно-промислового комплексу, внесеного до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, на користь юридичної особи держави-агресора та/або держави-окупанта або юридичної особи з іноземними інвестиціями чи іноземного підприємства держави-агресора та/або держави-окупанта.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 692 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до матеріалів справи, рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 06 грудня 2023 року вирішено питання про стягнення з ДП НАЕК «Енергоатом» на користь WK Energo GmbH (Німеччина) коштів у зв`язку з невиконанням умов контракту від 09 жовтня 2018 року, підписаного та погодженого сторонами, який не визнано недійсним у судовому порядку, отже, який є обов`язковим для сторін.

Вказане рішення не створює для боржника обов`язку сплатити за щось протизаконне, не вказує на порушення бюджетного законодавства, а стосується порядку виконання зобов`язань, які виникли між учасниками цієї справи на підставі укладеного ними контракту у сфері господарських правовідносин.

Обставини, встановлені рішенням МКАС при ТПП України від 06 грудня 2023 року, не стосуються суспільних, економічних та соціальних основ Держави Україна, вказане рішення ухвалено у спорі, передбаченому арбітражною угодою, та виключно щодо боржника як окремої юридичної особи та самостійного учасника господарського обороту, тому виконання зазначеного рішення не суперечить публічному порядку України, її незалежності, цілісності, самостійності та недоторканості, конституційним правам, свободам, гарантіям.

Враховуючи викладене, суд вважає, що АТ «НАЕК «Енергоатом» не довело, що рішення арбітражного суду впливає на суспільні, економічні та соціальні основи діяльності держави Україна, чи що вказане рішення завдасть шкоди суверенітету чи безпеці держави Україна, а отже, порушує публічний порядок України.

З огляду на викладене, судом не встановлено підстав для відмови у визнанні та наданні дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 06 грудня 2023 року у справі № 366/2023.

Отже, заяву про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 06 грудня 2023 року по справі № 366/2023 слід задовольнити та видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 06 грудня 2023 року по справі № 366/2023 за позовом Wk Energo GmbH (Німеччина) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», про стягнення 324 097,90 євро, у тому числі: 301 057,28 євро - основного боргу, 12 297,98 євро - трьох процентів річних та витрат, пов`язаних з арбітражним розглядом справи.

Одночасно представник WK Energo GmbH (Німеччина) - Хомин О.М. у свої заяві від 28 березня 2024 року просила стягнути з АТ НАЕК «Енергоатом» на користь заявника витрати на оплату правничої допомоги у Київському апеляційному суді в сумі 500 євро.

Враховуючи, що представником заявника не надано договору про надання правничої допомоги та інших документів, що підтверджують витрати на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що заява в цій частині не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

Тобто для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи яких очікує зазнати у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У заяві про визнання і надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП від 06 грудня 2023 року № 366/2023 представник заявника Хомин О.М. просила стягнути витрати заявника на оплату правничої допомоги у Київському апеляційному суді в сумі 500 євро. При цьому в заяві не наведено попереднього розрахунку витрат на правничу допомогу, як і не додано такого розрахунку до заяви, а також до заяви не додано договору про надання правничої допомоги № KMLF/110/2023 від 13 червня 2023 року, на підставі якого Адвокатським обєднанням «Юридична фірма «Копусь і Муляр» було видано ордер адвокату Хомин О.М. на представництво інтересів заявника в Київському апеляційному суді від 27 лютого 2024 року.

За відсутності попереднього розрахунку витрат на правничу допомогу та договору про надання правничої допомоги, яким визначено склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, суд дійшов висновку про відсутність в матеріалах справи доказів щодо розміру витрат на правову допомогу, які заявник сплатив ( або має сплатити) на користь адвокатського об'єднання.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, з АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі філії «Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Wk Energo GmbH (Німеччина) підлягає стягненню 1514 грн. судового збору, сплата якого підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією.

Керуючись ст.ст. 23, 474, 478, 479 ЦПК України, суд ухвалив:

Заяву Wk Energo GmbH (Німеччина), яка подана представником Хомин Оксаною Мирославівною, про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 06 грудня 2023 року - задовольнити.

Надати дозвіл на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 06 грудня 2023 року у справі № 366/2023 про стягнення з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Wk Energo GmbH (Німеччина) заборгованості за контрактом від 09 жовтня 2018 року № 53-129-01-18-01590.

Видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 06 грудня 2023 року у справі № 366/2023, про стягнення з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Wk Energo GmbH (Німеччина) заборгованості за контрактом від 09 жовтня 2018 року № 53-129-01-18-01590 у сумі301 057,28 євро - основного боргу, 12 297,98 євро - трьох процентів річних та 10 742,64 євро - на відшкодування витрат з арбітражного збору, всього 324 097, 90 євро.

Стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Wk Energo GmbH (Німеччина) судовий збір у сумі 1 514 грн. 00 коп.

У задоволенні заяви представника WK Energo GmbH (Німеччина) - Хомин Оксани Мирославівни про стягнення витрат на оплату правничої допомоги в сумі 500 євро - відмовити.

Відомості щодо учасників справи:

Стягувач: WK Energo GmbH (Німеччина), юридична адреса: Німеччина, D-60325, Франкфурт-на-Майні, Фрідріх-Еберт-Анлаж, 36, номер у ТР: HRB 96534, ІН 47 24839101, ідентифікаційний номер ПДВ: DЕ289262833.

Боржник: Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», місцезнаходження: 01032, місто Київ, вул. Назарівська, буд. 3, .

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до цього суду. У разі, якщо ухвала не буде оскаржена в апеляційному порядку учасниками справи, вона набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 24 грудня 2024 року.

Суддя Ящук Т.І.