Провадження № 2/686/168/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючого судді Козак О.В.,

при секретарі Кошельник Ю.С.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що з 01.07.2020 по 30.06.2021 вона працювала продавцем у ФОП ОСОБА_3 згідно з строковим трудовим договором від 01.07.2020

23 грудня 2021 року Хмельницький апеляційний суд у справі № 686/15581/21 постановив: Визнати незаконним наказ фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 №05/06-2021-к від 30 червня 2021 року в частині формулювання підстави звільнення ОСОБА_2 з посади продавця продовольчих товарів; Змінити формулювання підстави звільнення ОСОБА_2 та вважати її звільненою з посади продавця продовольчих товарів 30.06.2021 року за власним бажанням у зв`язку з порушенням власником або уповноваженим органом законодавства про працю відповідно до ч. 1 ст.39 КЗпП України; Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 18000,18 грн. вихідної допомоги.

Оскільки відповідач не виплачував 18000,18 грн. вихідної допомоги, вона звернулась в суд з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2021 по 04.02.2022.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2023 року у справі № 686/25888/21 стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 6000 грн.

Тільки 26.07.2023 відповідач виплатив належні їй при звільненні 18000,18 грн. вихідної допомоги, тому з ФОП ОСОБА_3 слід стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Оскільки рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2023 року у справі № 686/25888/21 вже вирішено питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2021 року по 04.02.2022, з ФОП ОСОБА_3 слід стягнути середній заробіток за період з 05.02.2022 року по 18.07.2022 включно (по дату набрання законної сили нової редакції ст.117 КЗпП України, якою встановлено обмеження щодо періоду, за який може бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку).

Фактична затримка розрахунку при звільненні тривала 25 місяців. Протягом усього строку затримки ФОП ОСОБА_3 не вжито жодних заходів щодо добровільної виплати належних працівникові при звільнені сум. Суму вихідної допомоги стягнуто в процесі примусового виконання судового рішення Державною виконавчою службою. Слід врахувати й те, що 18000,18 грн, що належали їй ще 30.06.2021 за період затримки відповідачем значно втратили купівельну спроможність.

Відповідно до відомостей Міністерства економіки України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 рік» визначена кількість робочих днів у лютому 20, березні - 22, квітні - 20, травні - 20, червні - 20, липні - 21. У лютому 2022 року 15 робочих днів, у липні - 12 робочих дні затримки розрахунку.

Отже, станом на 18.07.2022 період затримки розрахунку при звільнені складає 109 робочих дні.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2023 року у справі № 686/25888/21 встановлено, що середньоденний заробіток позивача за два останні місяці роботи становить 272,73 грн. (12000 грн. /44 дні).

272,73 грн. х 109 робочих дні за час затримки розрахунку при звільненні з 05.02.2022 по 18.07.2022 = 29727,57 грн. (середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.02.2022 року по 18.07.2022).

Вихідну допомогу виплачено 26.07.2023, тому строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП, нею дотримано (Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року (Справа № 1- 5/2012)).

З врахуванням наведеного позивач просить: стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на її користь 29727,57 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.02.2022 року по 18.07.2022, та 1073,60 грн. сплаченого судового збору.

В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, оскільки позовна заява подана після змін в законодавстві, якими передбачено обмеження періоду за який може бути стягнуто середній заробіток, а саме 6 місяців. Закон, який погіршує становище не має зворотної дії в часі. Також в матеріалах справи міститься рішення суду, яким з відповідача вже стягнуто на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку за сім місяців, але позивачем повторно подано позов. Крім наведеного, представник зазначила, що заявлена позивачем сума середнього заробітку майже 30000грн. не співмірна з сумою 18000грн. присудженою позивачці до виплати при звільненні, з врахуванням вже стягнутого судом середнього заробітку 6000грн.

Судом встановлено, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 23 грудня 2021 року в справі № 686/15581/21 позов ОСОБА_2 задоволено частково та визнано незаконним наказ фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 №05/06-2021-к від 30 червня 2021 року в частині формулювання підстави звільнення ОСОБА_2 з посади продавця продовольчих товарів.

Змінено формулювання підстави звільнення ОСОБА_2 та вважати її звільненою з посади продавця продовольчих товарів 30.06.2021 року за власним бажанням у зв`язку з порушенням власником або уповноваженим органом законодавства про працю відповідно до ч. 1 ст. 39 КЗпП України.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 18000,18 грн. вихідної допомоги та 1362 грн. судових витрат за подачу апеляційної скарги.

В решті позову відмовлено.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.03.2023 року в справі № 686/25888/21 позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2021 року по 04.02.2022 року в сумі 6000,00 грн., та судовий збір у сумі 131,42 гривень. В решті у задоволенні позову відмовлено.

Вказаним рішенням суду встановлено, що розмір середнього заробітку позивача за вказаний період затримки розрахунку при звільненні (з 01.07.2021 року по 04.02.2022 рік - 152 робочих дня) буде становити 41 454,96 гривень із розрахунку: 272,73 грн. середньоденний заробіток позивача за два останні місяці роботи (12000 грн. /44 дні) * на 152 робочих днів.

26.07.2023 року відповідач ОСОБА_3 перерахував ОСОБА_2 18000,18 грн. вихідної допомоги за ВД № 686/15581/21, а також 1362грн., що підтверджується копіями скріншотів переказів, та не заперечувалось відповідачем та його представником.

Отже, відповідачем повний розрахунок з позивачем з виплатою належних при звільненні сум проведено 26.07.2023 року.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Стаття 117 КзПП України в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022р. передбачає виплату працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (вказаний закон набрав законної сили 19.07.2022р.).

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, за загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З наведеного слідує, що у період з 05.02.2022 року по 18.07.2022року (період за який заявлено позовні вимоги) положення статті 117 КЗпП України не містили імперативного припису щодо обмеження виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

На вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, не поширюється та застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Зазначені правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 755/12623/19.

Отже, з наведеного слідує, що позивач звернулась до суду з позовом у визначений законом тримісячний строк та відповідно до положень ст.117 КЗпП України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), і має право наотримання від відповідача середнього заробітку за період з 05.02.2022 року по 18.07.2022року (110 робочих днів).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.03.2023 року в справі № 686/25888/21 встановлено розмір середньоденного заробітку позивача за два останні місяці роботи (12000 грн. /44 дні) = 272,73 грн., що також підтверджується довідкою про доходи від 11.05.2021р.

Відповідно до розрахунку позивача сумасереднього заробітку за період з 05.02.2022 року по 18.07.2022року становить 109 робочих днів х 272,73 грн. = 29727,57грн.

Згідно розрахунку проведеного судом, сумасереднього заробітку позивача за період з 05.02.2022 року по 18.07.2022року становить 110 робочих днів х 272,73 грн. = 30000,30грн.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог представник відповідача зазначила, що такий розмір є неспівмірним з сумою 18000грн. присудженою позивачці до виплати при звільненні, з врахуванням вже стягнутого судом середнього заробітку 6000грн., а також погіршує становище відповідача, який провів розрахунок з позивачем.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц висловила наступні правові висновки.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Сума вихідної допомоги 18000,18грн., присуджена позивачці у справі № 686/15581/21, в 1,5 рази менша ніж визначена у цій справі сума середнього заробітку позивачки за час затримки виплати при звільненні тієї ж допомоги (29727,57 грн.).

Враховуючи наведене, та зважаючи, що рішення в справі № 686/15581/21, яким було підтверджено правомірність вимог позивачки у виплаті їй вихідної допомоги набуло чинності 23.12.2021 року, а рішенням суду в справі № 686/25888/21 на користь позивачки вже стягнуто з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2021 року по 04.02.2022 року в сумі 6000,00 грн, відповідачем проведено виплату заборгованості в сумі 18000,18 грн. в повному обсязі в липні 2023 року, заявлена позивачем до стягнення сума середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги є очевидно неспівмірною із встановленим розміром заборгованості з виплати вихідної допомоги.

З огляду на викладене, суд вважає справедливим, пропорційним, таким, що відповідатиме обставинам справи і наведеним вище критеріям, визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 3000,00 грн. за період з 05.02.2022 року по 18.07.2022 року.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню і слід стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 3000,00 гривень за період з 05.02.2022 року по 18.07.2022 року. В задоволенні решти позовних вимог, слід відмовити.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 являється особою з інвалідністю другої групи.

Позивач при зверненні до суду з позовом сплатила 1073,60грн. судового збору. Таким, чином відповідач ОСОБА_3 відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору у всіх судових інстанціях як особа з інвалідністю ІІ групи, а тому сума судового збору, яка підлягає стягненню з нього пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 108грн. 33 коп. (29727,57/100=297,28; 3000/297,28=10,09; 1073,60/100 х 10,09 = 108,33) в силу дії ст.141 ЦПК України компенсується позивачеві за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 116, 117, 233 КЗпП України, ст. 5 ЦК України, ст.58 Конституції України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-89, 258-268, 274-279 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 3000,00 гривень за період з 05.02.2022 року по 18.07.2022 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_2 ) за рахунок держави в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України, сплачений судовий збір в сумі 108грн. 33 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_2 ), адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Дата складання повного тексту рішення суду - 02.02.2024 року.

Суддя: