Справа № 727/2802/24
Провадження № 2/727/1539/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

19 грудня 2024 року

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Бойко М.Є.,

за участю:

секретаря судового засідання - Васківчук В.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні, в м. Чернівці, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Новіков Олександр Павлович, до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Новіков О. П.,звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики в сумі 11 000, 00 доларів США та 400 доларів США 3% за прострочення грошового зобов`язання, тобто у загальному розмірі 11 400, 00 доларів США, що станом на 18.03.2024 року за офіційним курсом НБУ становить 442 206 грн., а також просив суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000, 00 грн. та судовий збір у розмірі 4622, 06 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду від 21 березня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з викликом сторін по справі.

08.05.2024 року судом ухвалено заочне рішення про повне задоволення позовних вимог.

Ухвалою Шевченківського районного суду від 12.07.2024 року поновлено строк ОСОБА_1 на подання заяви про перегляд та скасування заочного рішення, а також скасовано заочне рішення суду від 08.05.2024 року.

У судове засідання 19.12.2024 року позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Новіков О.П. не з`явилися, останній надав письмову заяву про розгляд справи в його відсутність та у відсутність позивача, в якій також вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні 19.12.2024 року позовні вимоги повністю не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на заперечення, викладені ним у заяві про перегляд заочного рішення від 25.06.2024 року (а.с.67) та наддавши аналогічні пояснення, які зводяться до наступного.

У тексті розписки від 21.04.2021 року відсутні відомості як щодо передання/отримання коштів у дату її складання, так і щодо їх суми та валюти - 11 000 доларів США, її оригінал суду не надано.

Вказана розписка не є договором позики, метою її написання було врегулювання питання взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем під час здійснення спільної підприємницької діяльності. Крім того, в рахунок свого боргу він ( ОСОБА_1 ) виручену від продажу свого екскаватора суму передав позивачу, а також перерахував його сестрі на картковий рахунок 500 доларів США, а, отже, на сьогоднішній день заборгованість, яка вказана ним у розписці 21.04.2021 року, є меншою та за його підрахунками дорівнює лише 4500 доларів США.

Заслухавши відповідача, свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення вимог позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно положень ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця), згідно зі статтею 545 ЦК України, свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Аналогічні положення містяться й у статті 1051 ЦК України, згідно з якою позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Також, факт виконання зобов`язання за договором позики не може доводитися поясненнями сторони. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18).

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії розписки від 21 квітня 2021 року, власноручне написання якої ним особисто відповідач не заперечував та підтвердив у судовому засіданні, її надано ОСОБА_1 на підтвердження його боргового зобов`язання перед ОСОБА_2 у загальній сумі 11 000 доларів США; також відповідач зазначив в її тексті, що він зобов`язується повернути позивачу борг саме в такій сумі до 31.12.2022 року.

Отже, зі змісту вищевказаної розписки можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів 11 000 доларів США від позикодавця до позичальника та позичальник зобов`язується її повернути позикодавцю до 31.12.2022 року.

Відтак, не зазначення у даному випадку в розписці дати взяття коштів у борг не може бути підставою для відмови в задоволенні позову , оскільки сторони є вільними в укладенні договору, мають право у будь-який час оформити свої договірні відносини у відповідності до вимог закону. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей та у будь-якому разі складанню розписки передує факт передачі коштів у борг. При цьому будь-яких доказів на спростування даного факту відповідачем не подано.

Доводи ОСОБА_1 про те, що між сторонами виникли відносини щодо взаєморозрахунків за наслідками їх спільної діяльності як фізичних осіб-підприємців спростовуються самим текстом розписки, яка не містить посилань на зайняття сторонами будь-якою діяльністю. Доказів на підтвердження таких обставин суду не надано, а судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вже зазначалося, боргова розписка містить відомості, що відповідач отримав кошти із зобов`язанням повернення, а не отримання їх на іншій підставі, як і не містить відомостей про взаєморозрахунки сторін у результаті спільної діяльності .

При цьому слід зауважити, що покази свідків, допитаних в судовому засіданні за клопотанням відповідача, про те, що останній дійсно продав свій екскаватор жодним чином не стосуються предмета позову, а тому судом до уваги не приймаються.

Аналогічно суд відхиляє і доводи позивача про те, що він в рахунок існуючого боргу перед позивачем перераховував кошти на картковий рахунок його сестри, оскільки ОСОБА_1 у даній справі не доведено, що вказані перекази ним здійснені саме за розпискою від 21.04.2021 року. З цих же підстав суд не приймає до уваги в якості належних доказів і скриншоти переписки у месенджері, надані відповідачем.

Посилання ОСОБА_1 про те, що судом не було оглянуто у судовому засіданні оригінал розписки також є безпідставними з огляду на те, що відповідач в суді не заперечував, що розписка від 21.04.2021 року, надана позивачу, написана саме ним, а згідно з частиною 1 статті 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами укладений саме договір позики і наявність у відповідача обов`язку повернути отримані у борг кошти в сумі 11 000 доларів США.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, доведеність факту порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договорами позики щодо своєчасної, у погоджений сторонами строк, виплати суми позики є підставою для сплати ним трьох процентів річних від простроченої суми.

З наданого суду розрахунку заборгованості трьох процентів річних вбачається, що три проценти річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 11 000 доларів США становить 400, 00 доларів США, виходячи з наступного: 3% річних від простроченої суми в розмірі 11000 дол. США за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року ( 11000 дол. США боргу*3%:365 днів*365 дні прострочки) становить 330 доларів США та 3 % річних від простроченої суми за період з 01.01.2024 року по 18.03.2024 року ( на день подачі позову) складають 70, 33 дол. США, (11000 дол. США боргу *3%:365 днів*78 дні прострочки), що в загальному ромірі становить 400, 33 дол. США Разом з цим, у позові відповідна вимога заявлена в сумі 400 доларів США.

На спростування зазначеного розрахунку відповідачем будь яких доказів не надано.

Отже, позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого позивачем, у розмірі 4 622,06 грн.

Враховуючи викладене та,керуючись ст.ст.258,259,263,264,265,268,352, 354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Новіков Олександр Павлович, до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , заборгованість за договором позики від 21 квітня 2021 року в сумі 11 000 доларів США, а також 3% річних від простроченої суми в сумі 400,00 доларів США та судовий збір в сумі 4622, 06 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення складено 23.12.2024 року.

Суддя М.Є. Бойко