ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/145/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Храпак Н.М.

Суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

з участю секретаря - Дідух М.Є.

та сторін: позивача ОСОБА_1 , і

представників відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/11065/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2023 року, ухваленого суддею Марциновською І.В., повний текст якого виготовлено 30 жовтня 2023 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» про стягнення заборгованості з заробітної плати та стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2022 ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» (далі за текстом ОК «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль») про стягнення заборгованості з заробітної плати та стягнення середнього заробітку.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 20.04.2017 позивач працював на посаді голови правління ОК «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль». Відповідно до укладеного з відповідачем контракту позивач отримував щомісячну заробітну плату у розмірі 7 000 грн.

Позивач зазначив, що у період з листопада 2017 року до лютого 2018 року проводились неодноразові спроби незаконними методами усунути позивача з посади голови правління та заблокувати доступ до коштів кооперативу. Однак, із займаної посади в передбаченому законом порядку позивач звільнений не був. Проте, надалі позивачу стало відомо, що 03.08.2017 на посаду голови правління ОК «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» було призначено іншу особу.

Такі обставини стали підставою звернення позивача до відповідача з вимогою направлення йому копії відповідного наказу та протоколу зборів кооперативу про звільнення позивача з займаної посади, а також про видачу оригіналу трудової книжки. Однак, відповідач надав відповідь про те, що запитувані документи у нього відсутні внаслідок їх непередання попереднім головою правління.

При цьому, з метою з`ясування обставин щодо нарахування та виплати позивачу заробітної плати останній звернувся до органів Пенсійного фонду України та отримав відповідь про відсутність інформації про нарахування позивачу заробітної плати, у зв`язку з бухгалтерською помилкою. Вказане стало підставою для звернення позивача до відповідача з метою подання відповідних корегуючи звітів, однак у поданні таких звітів відповідач відмовив. Відтак позивач звернувся зі скаргами до органів Державної служби України з питань праці та органів Державної податкової служби України, після чого 22.06.2022 відповідачем були подані корегуючи звіти, з яких позивачу стало відомо, що з листопада 2017 року йому нараховувалась заробітна плата, однак не виплачувалась.

За таких підстав, позивач просить стягнути з ОК «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» на користь ОСОБА_1 заборгованість з заробітної плати за період з 01.11.2017 до 03.04.2018 у розмірі 37 995,00 грн, а також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 03.04.2018 до дня постановлення судового рішення.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» про стягнення заборгованості з заробітної плати та стягнення середнього заробітку відмовлено.

Відмовлено відповідачу Обслуговуючому кооперативу «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» у відшкодуванні судових витрат у виді витрат на професійну правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2023 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідач в порушення Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, Закону України Про оплату праці не надав суду належних документів про виплачену позивачу заробітну плату за період з листопада 2017 року по березень 2018 року, а також у відповідача відсутні належні докази щодо її виплати позивачу.

Судом проігноровано факт того, що позивача звільнено не в листопаді, а в березні 2018 року, при цьому відповідач так і не спромігся надати будь-які докази ознайомлення позивача з виплатами сум, які належать йому при звільненні та спроби провести належний розрахунок у порядку передбаченим чинним законодавством.

За таких обставин, заявник вказує, що суд першої інстанції, приймаючи рішення, не врахував те, що матеріали справи не містять належні докази проведення розрахунку з ним при звільненні, включаючи виплати за невикористану відпустку, та докази відсутності вини відповідача у невиплаті належним йому сум.

Від представника відповідача ОК «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» адвоката Матуса Т.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2023 року залишити без змін, посилаючись на те, що дане рішення є законним та таким, яке відповідає обставинам, встановлених при розгляді даної справи.

Представник відповідача зазначив, що ОСОБА_3 був обраний головою правління ОК «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» на підставі протоколу зборів членів/представників ОК «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» 26.02.2017, а звільнений з займаної посади відповідно до загальних зборів членів ОК «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» 04.03.2018.

Відтак, ОСОБА_3 був головою правління у період з 26.02.2017 до 04.03.2018, а тому, будучи керівником, ніс відповідальність за підписання бухгалтерських документів щодо нарахування та виплати заробітної плати.

Так, відповідно до додатку 4 ДФ та Форми 1 ДФ позивачу за вказаний період була нарахована та виплачена заробітна плата у сумі 89 080 грн, у тому числі в грудні 2017 позивачу виплачено 12 430 грн, а саме подвійний оклад компенсація за невикористану відпустку.

При цьому, після обрання нового голови правління ОК «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» позивач не передав відповідно до акта усі статутні бухгалтерські документи та діловодство, хоча зобов`язаний був це зробити, що позбавляє відповідача можливості здійснити звірку нарахувань і виплат позивачу заробітної плати.

Пунктом 8.5.6 Статуту ОК «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» встановлено, що затвердження фонду оплати праці Голови та інших працівникам кооперативу належить вищому органу Управління кооперативом загальним зборам членів ОК «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» (Зборам Уповноважених).

В протоколі зборів від 26 лютого 2017 року, яким ОСОБА_1 був обраний на посаду не зазначено суму заробітної плати голови.

Отже, позивач звернувся з даним позовом без надання належних доказів щодо розміру заробітної плати, яку він отримував за час роботи на посаді голови кооперативу.

Представник відповідача зазначає, що з наявних відомостей, які знаходяться в органах Державної податкової служби України, встановлено, що ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, а також сплачувались усі загальнообов`язкові відрахування.

Так, з наявних в матеріалах справи додатків 4 ДФ до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, вбачається, що особі з реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який належить позивачеві, останній визнав у судовому засіданні, що податковим агентом ОК «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» нараховувався дохід у щомісячній сумі 6215 грн (листопад-грудень 2017 року) та 6450 грн (січень-березень 2018 року).

Указане також підтверджується відомостями з Пенсійного фонду України про застраховану особу позивача за вказаний період.

Вказує, що позивачем не надано доказів, які свідчать про порушення строків виплати заробітної плати, розмір заробітної плати та її заборгованість за спірний період. Відомості з Пенсійного фонду України щодо розміру заробітної палати за формою ОК-5 або ОК-7 відносно ОСОБА_1 підтверджують лише його страховий стаж за спірний період та не можуть бути прийняті судом, як належні докази щодо розміру заробітної плати та розміру заборгованості за даний період.

Відтак, просить в задоволені апеляційних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2023 року залишити без змін.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладені в ній.

Представники відповідача адвокат Матус Т. А. та ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечили щодо апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 26.02.2017 до 04.03.2018 займав посаду голови правління ОК «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль», що підтверджується протоколом зборів членів/представників ОК «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» від 26.02.2017 (а.с. 44-45) та протоколом загальних зборів членів ОК «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» від 04.03.2018 (а.с. 46-47).

Як вбачається з додатку 4 ДФ до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, що податковим агентом ОК «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» особі ( ОСОБА_1 ) з реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1 нараховувався дохід у щомісячній сумі 6215 грн (листопад-грудень 2017 року) та 6450 грн (січень-березень 2018 року). Також як видно з вказаного додатку, що ОК «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» нарахував та виплатив позивачеві заробітну плату у такому розмірі: за листопад 2017 року 6215 грн; за грудень 2017 року 12430 грн; за перший квартал 2018 року 19350 грн.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач довів, а позивач не спростував факт нарахування та виплати йому заробітної плати за період з 01.11.2017 до 31.03.2018, а також, не вбачав підстав для задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зважаючи на висновок суду про відсутність невиплаченої позивачеві заборгованості з заробітної плати.

Колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції погоджується, виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» № 108/95-ВР, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами (ч. 3 ст. 94 КЗпП України).

Частини перша та третя статті 21 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначають, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначені Законом України «Про кооперацію» (далі за текстом Закон). Обслуговуючий кооператив-кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу (абз. 5 ст. 2 Закону).

Згідно з частинами першою та другою статті 15 Закону України „Про кооперацію(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить, у тому числі, утворення органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, інших органів кооперативу. Визначено, що саме до компетенції загальних зборів членів кооперативу належить, зокрема, визначення розмірів оплати праці голови правління, голови ревізійної комісії (ревізора), а також кошторису на утримання апарату органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу.

Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 26.02.2017 до 04.03.2018 працював на посаді голови правління ОК «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль».

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що розмір його заробітної плати на посаді голови правління ОК «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» становив 7000 грн щомісяця, однак жодних доказів з цього приводу суду не подав, хоча як видно з протоколу зборів членів/представників обслуговуючого гаражного кооперативу «Східний-Тернопіль» від 26.02.2017 збори вирішили обрати головою правління ОК «Східний-Тернопіль» ОСОБА_1 строком на 3 роки з 27.02.2017, надавши йому повноваження на укладення та підписання контракту відповідно до вимог ч. 3 ст. 21 КЗпП України протягом трьох днів.

Поряд з цим відповідач надав суду додатки 4 ДФ до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, з яких вбачається, що особі з реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який належить позивачеві, що останній визнав у судовому засіданні, податковим агентом ОК «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» нараховувався дохід у щомісячній сумі 6215 грн (листопад-грудень 2017 року) та 6450 грн (січень-березень 2018 року). Також як видно з вказаного додатку, що ОК «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» нарахував та виплатив позивачеві заробітну плату у такому розмірі: за листопад 2017 року 6215 грн; за грудень 2017 року 12430 грн; за перший квартал 2018 року 19350 грн (а.с. 35-43).

Указане також підтверджується відомостями з Пенсійного фонду України про застраховану особу позивача за вказаний період (а.с. 17-18).

Доводи заявника про те, що йому лише нараховувалась, але не виплачувалась заробітна плата, у зв`язку з відсутністю фінансування та необхідністю погашення наявної заборгованості зі сплати комунальних послуг, колегія суддів відхиляє, оскільки на підтвердження таких обставин, суду не надані належні та допустимі докази.

На противагу цьому, зазначена вище форма податкового обліку містить відповідні відомості як щодо нарахованих, так і щодо виплачених сум доходу позивача, які вносяться окремо та незалежно. Для прикладу, у березні 2017 року відсутні відповідні відомості про виплату позивачеві суми доходу та сплати суми утриманого з неї податку, а також суми нарахованого єдиного внеску, хоча наявні відомості про нарахування суми доходу у розмірі 6 215 грн (а.с. 35).

Крім того, представники відповідача надали суду видатковий касовий ордер за листопад 2017 року, в якому проставлений підпис одержувача та з якого вбачається, що позивачу виплачувалась заробітна плата у сумі 5 003 грн (а.с. 88).

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції було вірно встановлено, що в день звільнення ОСОБА_1 , йому була здійснена виплата усіх належних сум.

За змістом ч. 3 ст. 16 Закону виконавчий орган кооперативу: здійснює управління кооперативом у період між загальними зборами членів кооперативу, забезпечує виконання їх рішень; представляє кооператив у відносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, міжнародними організаціями, юридичними та фізичними особами; укладає угоди між кооперативом та іншими особами; діє від імені кооперативу в межах, передбачених статутом кооперативу.

Виконавчий орган може бути наділений іншими повноваженнями, визначеними вищим органом управління кооперативу або статутом кооперативу. Члени правління та голова кооперативу обираються загальними зборами членів кооперативу на строк, визначений статутом, але не більше ніж на п`ять років. Порядок обрання або відкликання членів правління та голови кооперативу, а також порядок проведення засідань правління кооперативу та прийняття ним рішень визначаються статутом кооперативу (ч. 4-6 ст. 16 Закону).

Відтак, колегія суддів зауважує, що із урахувань положень Закону в частині повноважень голови правління кооперативу, саме ОСОБА_1 , займаючи у період з 26.02.2017 до 04.03.2018 посаду голови правління ОК «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль», був зобов`язаний здійснювати контроль щодо нарахування та виплати заробітної плати працівникам та членам правління кооперативу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2023 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст.35, 259, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення виготовлено 01 лютого 2024 року.

Головуючий Н. М. Храпак

Судді: О. З. Костів

М. В. Хома