Справа № 466/8239/21
Провадження № 2/466/148/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Шукост О.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики та зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики неукладеним, -

у с т а н о в и в :

в провадженні Шевченківського районного суду м.Львова перебуває позовна заява ОСОБА_3 , в якій просить стягнути з ОСОБА_4 на його користь 420493,96 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти згідно з офіційним курсом НБУ станом на 03.09.2021 року становить 11361746,00 грн, а також понесені судові витрати, а також зустрічна позовна заява ОСОБА_4 , в якій він просить визнати договір позики від 02.11.2020 року неукладеним, судові витрати покласти на ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_3 покликається на те, що 02.11.2020 року між ним та ОСОБА_4 укладено Договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 300000 доларів США . Договір позики було укладено строком до 02.05.2021 року.

ОСОБА_3 стверджує, що свої зобов`язання за договором позики виконав, проте ОСОБА_4 суму позики у встановлений термін не повернув. У зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача суму позики, а також 36% річних, 10% штрафу від суми позики та відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання.

В свою чергу ОСОБА_4 в обґрунтування позовних вимог зустрічної позовної заяви покликається на те, що він взагалі не знайомий із ОСОБА_3 і ніколи його не бачив, жодних коштів у нього не позичав. Підпис в договорі позики від 02.11.2020 року не відповідає його дійсному підпису. У зв`язку із чим ним було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення. Просить визнати договір позики неукладеним.

Позивач ОСОБА_3 у судовому засіданні, яке відбулося 30.06.2022 року позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, стверджував, що вони із ОСОБА_4 були добре знайомі, вели спільний бізнес, і саме для ведення бізнесу він позичив ОСОБА_4 велику суму коштів в розмірі 300000 доларів США. Вказані кошти він особисто передавав ОСОБА_4 . Після чого ОСОБА_4 почав його уникати, не виходити на зв`язок.

У судових засіданнях, які відбулися до призначення судом судової почеркознавчої експертизи представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_3 підтримував, просив задовольнити, покликаючись на обставини, аналогічні викладеним у позовній заяві. У задоволенні зустрічних позовних вимог просив відмовити.

Після повернення справи з експертизи представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні просив провадження по справі закрити на підставі того, що ОСОБА_4 помер ще до укладання договору позики.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 заперечила, просила відмовити у їх задоволенні. Позовні вимоги ОСОБА_4 просила задовольнити, покликаючись на аргументи, аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві. Щодо закриття провадження по справі у зв`язку із смертю ОСОБА_4 заперечувала.

Заслухавши думку представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 підставні та підлягають до задоволення у зв`язку із наступним.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості позивач ОСОБА_3 покликається на те, що між ним та ОСОБА_4 укладено договір позики, який підписано кожною зі сторін.

ОСОБА_4 , в свою чергу, заперечує сам факт укладання договору позики, зазначаючи, що договору позики він не підписував та жодних коштів у позику від ОСОБА_3 не брав.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є, перш за все, вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.

Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких настають на підставі закону незалежно від волі його суб`єктів).

У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

ОСОБА_3 в обґрунтування позовних вимог стверджує, що Договір позики від 02.11.2020 року укладений між ним та ОСОБА_4 укладено в письмовій формі. Він особисто був знайомий із ОСОБА_4 , що стверджується договорами купівлі-продажу, укладеними між ОСОБА_4 та його тещею - ОСОБА_5 27.11.2018 року на квартиру АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , договором купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_4 та його дружиною - ОСОБА_6 11.04.2019 року квартири АДРЕСА_4 . ОСОБА_3 також зазначив, що 03.09.2019 року (тобто після ймовірної смерті ОСОБА_4 ) між ОСОБА_4 та його дружиною ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 . Всі ці договори посвідчені приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Довгополовою С.В., яка перевіряла правоздатність та дієздатність ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тобто обов`язковою ознакою письмової форми є те, що сторони власноручно вчиняють підпис на відповідному документі при укладенні правочину.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

У постанові колегії суддів другої судової палати КЦС від 22.01.2020 у справі № 674/461/16-ц зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

В ході судового розгляду встановлено відсутність волевиявлення у ОСОБА_4 на укладення договору позики від 02.11.2020 року, що стверджується Висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 29.11.2022 року №3476-Е.

Так, відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 29.11.2022 року №3476-Е рукописний текст у вигляді запису «Ясницький Степан», розташований у рядку «Позичальник» після основного тексту договору позики від 02.11.2020 року, укладеного від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_4 , розташований після рукописного запису « ОСОБА_7 » перед друкованим записом «( ОСОБА_4 )», після основного тексту договору позики від 02.11.2020 року, укладеного від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою.

Таким чином, судом встановлено, що Договір позики від 02.11.2020 року ОСОБА_4 не підписував та, відповідно, істотних умов його не погоджував.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу є підставою недійсності правочину, що передбачено ст.215 ЦК України.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) дійшла висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Розглядаючи справу № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) Велика Палата Верховного Суду не відступила від висновків, викладених у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що Висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 29.11.2022 року №3476-Е встановлено, що ОСОБА_4 договір позики від 02.11.2020 року не підписувався, відтак, в останнього відсутнє волевиявлення на укладання договору, ОСОБА_3 не доведено факт передачі ОСОБА_4 грошових коштів в розмірі 300000 доларів США, суд приходить до висновку, що Договір позики від 02.11.2020 року слід визнати неукладеним. У зв`язку із чим, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 за договором позики слід відмовити.

Щодо неодноразових клопотань сторін по справі про закриття провадження у зв`язку із смертю ОСОБА_4 суд приходить до наступного висновку.

В матеріалах справи міститься Актовий запис про смерть №03 від 17.11.2022 року, виданий Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), з якого вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . У графі №14 «Для відміток» Актового запису №03 зазначено, що актовий запис внесено до Державного реєстру актів цивільного стану громадян 17.11.2022 року за №3. Військово-облікові та пільгові документи не вилучено. Паспорт померлого не здано. Дату народження померлого вказано відповідно до лікарського свідоцтва про смерть. Графи 5 «громадянство», 9 «місце народження» та 10 «місце проживання» - документами не підтверджено. Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян для призначення допомоги на поховання не видано.

Документом, що підтверджує смерть є Лікарське свідоцтво про смерть, замість остаточного №774 від 07.10.2022 року, видане Головною паталогоанатомічною лаболаторією КНП ЛОР «Львівське обласне паталогоанатомічне бюро».

Суд звертає увагу на те, що із заявою про внесення змін в лікарське свідоцтво про смерть №187, виданого 01.07.2019 року на померлого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулася стороння для ОСОБА_4 особа ОСОБА_5 (теща позивача ОСОБА_3 ), що стверджується відповіддю КНП ЛОР «Львівське обласне патологоанатомічне бюро» вих.№21/01 від 02.02.2023 року, наданою на адвокатський запит ОСОБА_2 . Саме за заявою ОСОБА_5 дані про смерть ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було замінено на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Лікарське свідоцтво про смерть №774-остаточне, замість №187 (від 01.07.2019 року) було видане 07.10.2022 року лікарем-патологоанатомом КНП ЛОР «ЛОПАБ» ОСОБА_9 на прізвище ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі наступних документів: відомості відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області (вих.№1378/14/01 від 27.07.2022 року), ухвали Галицького районного суду м.Львова від 06.09.2022 року, розгляду запиту Головного управління Національної поліції у Львівській області від 23.09.2022 року, розгляду запиту Головного управління Національної поліції у Львівській області від 01.08.2022 року, заяви ОСОБА_5 про внесення змін в лікарське свідоцтво про смерть №187 від 01.07.2019 року, а також паспорта ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був наданий лікарю-патологоанатому.

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №72309674 від 01.05.2023 року приватним нотаріусом Майхер О.Л. зареєстровано спадкову справу №70590022 після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з листом старости Шабельківського старостинського округу від 02.02.2023 року №32 вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Таким чином, матеріали справи містять суперечливу інформацію щодо ймовірної смерті ОСОБА_4 , суд в межах даної цивільної справи не наділений правом встановлювати, яке із повідомлень про смерть є справжнім, а яке підробленим та чи дійсно ОСОБА_4 помер. Встановлювати, чи є в даних повідомленнях про смерть ознаки кримінальних правопорушень (і яких саме) мають правоохоронні органи.

Окрім того, суд звертає увагу, що після відкриття провадження по справі на адресу суду надійшла заява ОСОБА_4 від 18.02.2022 року, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. У вказаній заяві ОСОБА_4 зазначив, що він дійсно позичив у ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 300000 доларів США, проте немає можливості їх повернути. Також зазначив, що жодних договорів із адвокатом Дудою І.П. не укладав.

В подальшому, адвокат Дуда І.П. категорично зазначила, що особисто укладала договір зі свої клієнтом ОСОБА_4 , останній жодної заяви про фактичне визнання позову не складав, така є підробленою та з даного приводу вони звернулися до правоохоронних органів. Від ОСОБА_4 поступила заява також ж змісту, посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Майхер О.Л. 12.04.2022 року.

Окрім того, Довіреність, якою ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Майхер О.Л. 22.12.2021 року. Приватним нотаріусом особу ОСОБА_4 встановлено, дієздатність перевірено, а Довіреність підписана особисто ОСОБА_4 у присутності нотаріуса.

Більше того, з відкритої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що 01.11.2019 року (тобто після дати ймовірної смерті) за ОСОБА_4 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок, загальною площею 1438,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 є.

Ухвалюючи рішення по справі, суд також бере до уваги те, що предметом як первісного позову так і зустрічного позовів є Договір позики від 02.11.2020 року. Сам позивач за первісним позовом покликається на те, що такий укладено із ОСОБА_4 . В свою чергу ОСОБА_4 в заперечення укладення такого договору 07.10.2021 року звернувся до Залізничного відділу поліції ГУ НП у Львівській області із відповідною заявою. Вказані дії сторін по справі були би неможливими в разі смерті ОСОБА_4 ще ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до подій, які слугували підставою для звернення до суду із позовами.

Звертаючись до суду із позовною заявою ОСОБА_3 покликався на те, що саме ОСОБА_4 порушено його майнові права.

Окрім того, ОСОБА_4 23.10.2021 року подано до суду зустрічну позовну заяву у справі №466/8239/21 про визнання договору позики неукладеним.

Відтак, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті.

Конституцією України гарантовано право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Цивільним процесуальним кодексом України передбачено право кожного звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики слід відмовити. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики неукладеним слід задовольнити.

Враховуючи те, що зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 908 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 10.09.2021 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено. В порядку забезпечення позову накладено арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_4 , а саме: житловий будинок, загальною площею 1438,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; житловий будинок загально площею 190,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; житловий будинок загальною площею 117,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1.

Частинами 9, 10 ст.158 ЦПК України передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне заходи забезпечення позову, накладені ухалою Шевченківського районного суду м.Львова від 10.09.2021 року скасувати.

Керуючись ст.ст. 13, 19, 42, 81, 141, 158, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики неукладеним задовольнити.

Визнати Договір позики від 02 листопада 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неукладеним.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 908 грн (дев`ятсот вісім гривень) сплаченого судового збору.

Заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 10 вересня 2021 року скасувати.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 01.02.2024 року.

Позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_7 .

Відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_8 .

Суддя О. І. Баєва