"26" грудня 2024 р. Справа № 363/6705/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Котлярова І.Ю., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в інтересах якої діє адвокат Бережна Ярослава Степанівна ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) про поділ спільного майна,-

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області через систему «Електронний суд» від адвоката Бережної Я.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 надійшла вказана позовна заява, яку передано судді, для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, суд приходить до висновку, що позовна заява подана з порушенням вимог ЦПК України, тому дані вимоги слід залишити без руху з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч. 5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Так, позивачем у позовній заяві зазначено, що 23.09.2006 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. 30.08.2011 року сторонами було придбано однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , а 20.02.2019 року придбано автомобіль марки Ауді 2003 року випуску. 23.07.2024 року рішенням Вишгородського районного суду шлюб між сторонами було розірвано.

Однак будь-яких доказів на підтвердження викладених обставин суду не надано, зокрема свідоцтва про шлюб, рішення про розірвання шлюбу, документів які підтверджують набуття спірного майна за час перебування сторонами у шлюбі та за спільні кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач посилається на норми, якими врегульовано порядок поділу спільного майна подружжя (статті 60-71 СК України), а в прохальній частині позову позивач просить припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на квартиру та визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право особистої приватної власності на частину квартири, які врегульовані іншими нормами права (статтею 57 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відтак позивачу необхідно визначитись, чи вона просить поділити спірне майно придбане в період шлюбу, та визнати право власності за сторонами на відповідні частини, як і обгрунтовано саму позовну заяву чи визнати за ними право особистої приватної власності на відповідні частини квартири, відповідно уточнивши прохальну частину позову.

Крім того, позовна заява надійшла до суду через систему «Електронний суд», та в прохальній частині позову не визначено на яку частину квартири визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право особистої приватної власності, а зазначено лише «?», зокрема в пункті 2 та 3.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.

Підпунктом а) п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Документом, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору є звіт про оцінку майна (ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»), висновок про вартість майна є його невід`ємною частиною.

Як вбачається з матеріалів справи позивач визначає ціну позову у розмірі 1 240 139, 07 грн. виходячи із половини вартості майна зазначеного у довідці про оціночну вартість об`єкта нерухомості (квартири) та частини ринкової вартості автомобіля згідно даних AUTO.RIA.

Разом з тим, ціна позову повинна відповідати дійсній ринковій вартості майна на момент подачі позову, яка визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». На підтвердження вартості майна (квартири) позивач не надала відповідного звіту про оцінку майна, що унеможливлює визначити дійсну вартість спірного майна станом на час подачі позову, а долучена довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості не є доказом, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору.

Таким чином, позивач в позовній заяві має вказати ціну позову, яка відповідає фактичній (ринковій) вартості спірного майна (квартири) на день звернення до суду та надати суду звіт про оцінку об`єкта нерухомого майна (квартири).

Згідно з частиною 4 статті 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вбачається із позовної заяви та долученої до справи заяви, представник позивача просить відстрочити позивачу сплату судового збору за подання даної позовної заяви у зв`язку із скрутним її матеріальним становищем, оскільки сума судового збору у розмірі 12 401, 39 грн. є дуже вагомою для позивача.

Відповідно до пункту 1 частин першої та частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення, у справі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно із частиною першою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

При вирішенні питання про відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Проте, наведені в обґрунтування заяви доводи не можуть слугувати достатньою підставою для задоволення заяви, оскільки представником позивача не надано довідку про річний дохід позивача, що унеможливлює встановлення розміру річного доходу за 2023 рік. Отже, позивачем не надано доказів відсутності можливості сплатити судовий збір.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 30 жовтня 2020 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136ск20).

Так відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/77/20, для звільнення від сплати судового збору відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 3674-VI необхідно надати довідку з органу Державної податкової служби України про розмір її доходів за попередній календарний рік, яка підтверджує, що розмір судового збору в цій справі перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік.

Відповідно до п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, позивачу необхідно надати відповідні докази або сплатити судовий збір, відповідно до заявлених вимог, а саме у відсотковому співвідношенні до ціни позову, визначеної на момент звернення до суду із позовом.

Вказані в ухвалі недоліки позбавляють суд можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі.

У відповідності до частини 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків протягом десяти днів з дня одержання копії ухвали, із виконанням усіх вимог, зазначених у ст. 175, 177 ЦПК України та в ухвалі суду.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені в ухвалі суду, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві, що встановлено положеннями частини 3 ст. 185 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 175-177, 185 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в інтересах якої діє адвокат Бережна Ярослава Степанівна ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) про поділ спільного майна залишити без руху, надавши заявнику строк у десять днів, з дня отримання копії ухвали, для усунення зазначених недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.Ю. Котлярова