441/106/24 2/441/291/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2024 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - Ференц О.І.

за участю секретаря судових засідань Пеленської Х.О.,

розглянувши у підгтовчому засіданні в залі суду в місті Городок Львівської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Городоцької міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про встановлення юридичного факту, визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

17.01.2024 позивачка звернулася до суду із позовом, покликаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 . Після смерті матері відкрилася спадщина на майно - дві земельні ділянки площами 0.0962 га та 0.8026 га та території Мильчицької сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належали спадкодавцю на підставі Державних актів серії ЯЕ № 557224 та ЯЕ № 557084. 22.03.2003 її мати склала заповіт в її користь на усе належне їй майно. Вона спадщину після смерті матері прийняла, однак їй було відмовлено в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку через розбіжності у документах, якими підтверджується факт родинних відносин між нею та матірю.

Зазначала, що у свідоцтві про смерть матері померла вказана ОСОБА_3 , у її Повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 25.04.2023 вона записана ОСОБА_4 , мати ОСОБА_5 , у її Повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 31.05.2022 вона вказана ОСОБА_6 . Такі розбіжності виникли з тієї причини, що на момент її народження її батьки не були одружені, відповідно вона була записана за дівочим прізвищем матері. 14.12.1974 її батьки одружилися і матір змінила прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 .

В продовження вказувала, що відповідно до довідок Городоцької міської ради № 216 та № 217 від 29.06.2023 будинковолодіння на АДРЕСА_1 відноситься до суспільної групи «колгоспний двір», станом на 15.04.1991 у ньому були зареєстровані ОСОБА_3 - голова двору, ОСОБА_1 дочка, ОСОБА_2 онука. Право власності на спірне майно не реєструвалося. Фактично ОСОБА_3 була єдиним власником даного будинковолодіння, оскільки проживала у ньому постійно, інші члени колгоспного двору (вона та її дочка) були зняті з реєстрації у 1992 та фактично втратили право на частки у майні колгоспного двору, оскільки на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору поширюється трьохрічний строк позовної давності. Її батько ОСОБА_9 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , сестра ОСОБА_10 , вибула з будинку в 1990.

Просила суд встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її матірю, визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка та її представниця в судове засідання не з`явилися, від представниці надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Просять позов задоволити.

Представник відповідача - Городоцької міської ради Львівської області,в судове засідання не з`явився, проте подав відзив на позовну заяву, в якому позов визнає та просить його задоволити і одночасно просить розглянути справу за відсутності представника міської ради.

Третя особа ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася, проте подала суду письмову заяву, в якій позов підтримує, просить його задоволити, справу просить розглянути у її відсутності.

У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, з дотриманням вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи та беручи до уваги визнання позову представником відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_11 , позивачка, народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Путятичі Городоцького району Львівської області. У свідоцтві про її народження серії НОМЕР_1 від 15.08.1969 її мамою вказано ОСОБА_3 (а.с.10). Батьки позивачки ОСОБА_9 та ОСОБА_12 одружилися 14.12.1974 (а.с.10), тобто уже після народження позивачки.

25.03.2003 ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем Мильчицької сільської ради Городоцького району Львівської області Венгрин М.К. і зареєстрований в реєстрі за № 52, яким усе своє майно заповіла дочці ОСОБА_1 , 1969 р.н. (а.с.11).

ОСОБА_3 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 557224 від 29.09.2011 належала земельна ділянка площею 0.0962 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Мильчицької сільської ради Городоцького району Львівської області (а.с.12) та згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 557084 від 30.09.2011 земельна ділянка площею 0.8026 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Мильчицької сільської ради Городоцького району Львівської області (а.с.13).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Путятичі Львівського району Львівської області (а.с.9). Спадкова справа після її смерті не заводилася (а.с.14).

Згідно довідки виконкому Городоцької міської ради Львівської області № 159 від 01.05.2023 ОСОБА_3 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 , разом з нею постійно проживала без реєстрації її дочка ОСОБА_1 (а.с.15).

Встановлення факту того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є її матірю, необхідне позивачці для оформлення своїх спадкових прав за заповітом.

Той факт, що ОСОБА_3 дійсно є матірю позивачки ОСОБА_1 , підтверджується письмовими поясненнями позивачки, довідкою виконкому Городоцької міської ради Львівської області, заповітом ОСОБА_3 , відповідністю інших біографічних даних ОСОБА_8 (д.п. Гук) М.А. у свідоцтві про смерть, Свідоцтві про народження ОСОБА_13 , правовстановлюючих документах на земельні ділянки, що відповідають даним, вказаним у Свідоцтві про народження позивачки.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для встановлення факту родинних відносин позивачці з ОСОБА_3 .

Довідками виконкому Городоцької міської ради Львівської області № 216 та 217 від 29.06.2023 підтверджується, що будинковолодіння на АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 відносилося до суспільної групи «колгоспний двір» (згідно погосподарської книги № 4 за 1991-1995 роки), станом на 15.04.1991 в цьому домогосподарстві були зареєстровані ОСОБА_3 , 1931 р.н., - голова сім`ї, ОСОБА_1 , 1969 р.н., - дочка, ОСОБА_2 , 1990 р.н., - онука (а.с.18-19). Позивачка та третя особа своїми заявами підтвердили, що в 1992 вибули з домоволодіння АДРЕСА_1 , своїх часток в майні колгоспного двору не витребували і на них не претендують.

Інформаційною довідкою КП «Городоцьке районне бюро технічної інвентаризації» № 77 від 07.06.2023 підтверджується, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в період з 01.09.2003 до 29.12.2012 не реєструвалося (а.с.16).

Згідно даних технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 06.06.2023, будинок 1948 року забудови (а.с.23-32).

ОСОБА_1 спадщину після смерті матері прийняла в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, що підтверджується довідкою виконкому Городоцької міської ради Львівської області № 323 від 10.10.2023 (а.с.20).

Позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері, проте листом від 27.04.2023 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через розбіжності у документах, що підтверджують родинний звязок між нею та ОСОБА_3 як між дочкою та матір`ю (а.с.8).

Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення зазначеного кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, слід застосовувати до них положення ЦК України в редакції 1963 року.

У відповідності до ч.2 ст.9 Закону СРСР «Про власність в СРСР», який набрав чинності 01.07.1990, майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки.

Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 № 885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться в Законі УРСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 1 липня 1990.

Як роз`яснив Пленум ВСУ в п. 6 постанови від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами) положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991). Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних у відповідності до ст.123 ЦК УРСР. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи із того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Згідно п. 1, 2 ст. 563 ЦК УРСР в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу (Розділ VII Спадкове право).

Беручи до уваги те, що спірний будинок відноситься до суспільної групи «колгоспний двір», ОСОБА_3 була єдиним членом такого колгоспного двору, яка не втратила право на частку у майні такого, оскільки проживала і була зареєстрована у вказаному будинковолодінні станом на 15.04.1991, таке майно увійшло в склад її спадкового.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За положеннями ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

З огляду на те, що позивачка ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею за заповітом майна ОСОБА_3 , спадкоємців, яким би належало право на обов`язкову частку у спадщині, судом не встановлено, а відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння унеможливлює позивачці належне оформлення своїх спадкових прав, суд вважає, що за нею слід визнати право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

На підставі ст. 16, 328, 1217, 1218, 1223, 1268 ЦК України, керуючись ст. 5, 10, 18-19, 200, 258, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матірю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Головуючий Ференц О.І.