Справа № 761/4587/22
Провадження № 2/761/1364/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 грудня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Клюс В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

встановив:

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. 25.08.2019 року ОСОБА_1 на прохання ОСОБА_2 надав йому у борг грошові кошти у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США. Факт передачі грошових коштів зафіксовано розпискою. Згідно відомостей з розписки ОСОБА_2 зобов`язувався повернути грошові кошти до 25.09.2019 року. Однак, всупереч взятих на себе зобов`язань, ОСОБА_2 грошові кошти не повернув.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.10.2023 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.07.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

13.11.2024 судом проведено підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити заявлені вимоги та не заперечував щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, в судове засідання не з`явився причини неявки суду не повідомив, про час, місце та дату слухання справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів.

Оскільки представник позивача в своїй заяві не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу заочно на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши наявні в справі докази, та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що відповідно до розписки 25.08.2019 року ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав грошові кошти у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США. ОСОБА_2 зобов`язувався повернути грошові кошти до 25.09.2019 року.

Зі змісту вказаного документу боргової розписки, вбачається наявність між сторонами боргових зобов`язань у вигляді договору позики та вбачається факт передачі відповідної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Позичальник відповідач ОСОБА_2 у добровільному порядку суму боргу не повернув.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригінала боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року № 707/2606/16-ц.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст. 1046 ЦК України.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки.

Крім того, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором ч. 1 ст. 1049 ЦК України.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем ОСОБА_2 жодних доказів на спростування доводів позивача зазначених ним у позові, або ж сплати останньому боргу за розпискою, до суду не подано.

Підсумовуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що представником позивача належним чином доведено факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 25 000 доларів США, а також відсутність доказі виконання ОСОБА_2 грошового зобов`язання з повернення грошових коштів.

Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №500/5194/16 колегією суддів зазначено, що якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що в разі наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК.

В постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 Велика Палата Верховного Суду зазначає, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За період з 26.00.2019 року по 07.02.2022 року сума розрахунку 3% річних за боргом ОСОБА_2 складає 1 777 доларів США 40 центів.

Положенням ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За положеннями ч. 2 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, як це вбачається з положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України.

Підстави вважати, що розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України) відсутні.

Так, в позовній заяві зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат і в тому числі суми на правничу допомогу.

Представником позивача адвокатом Линдюком С.С. до суд подано Заяву щодо розміру витрат на правничу допомогу, до якому додано Договір про надання правової (правничої) допомоги №25/01/2022-1 від 25.01.2022 р. та Акт наданих послуг № 1 від 10.12.2024 року на загальну суму наданої правничої допомоги у сумі 83 575 грн. 00 коп.

Однак, суду не було надано квитанцію до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ про сплату витрат у сумі 83 575 грн. 00 коп., що позбавляє суд перевірити під час ухвалення рішення проведення оплати гонорара та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Зі змісту статті 12 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що складовою принципу змагальності сторін є, в тому числі, ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням стороною процесуальних дій, який несе кожна сторона.

Суд вважає витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 41787 грн. 00 коп. співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом Линдюком С.С., обсягом послуг під час розгляду даної справи в суді відповідають критерії реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмету спору.

Розподіл судових витрат здійснюється за положеннями ст. 141 ЦПК України.

Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подачу позову та витрати на правову допомогу.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 2-5,11-13,141,196,223,258,259,263,268,280-285,352,354 ЦПК України, ст. ст. 177, 202, 625, 1212 ЦК України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти у розмірі 26 777 доларів США 40 центів, з 25 000 доларі США - сума основного боргу, 1 777 доларів США 40 центів - в якості 3% річних за курсом НБУ на день виконання рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подачу позову у розмірі 7 570 грн. 00 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 41787 грн. 00 коп.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 24.12.2024.

Суддя: