Справа № 203/574/24
Провадження № 2-з/0203/21/2024
УХВАЛА

05 лютого 2024 року суддя Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Казак С.Ю., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гейко Валерія Івановича про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Разом із позовною заявою представником позивачки було подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу та будь-яким іншим фізичним та юридичним особам, у т.ч., але не виключно, приватним та державним нотаріусам, суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, товарним біржам тощо, вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у т.ч. шляхом укладення договорів купівлі-продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, лізингу, іпотеки, управління майном, оренди, суборенди, позики, позички тощо, а також вчиняти будь-які дії, що пов`язані із державною реєстрацію речових прав (зокрема, внесення змін та скасування тощо); вчиняти дії щодо вселення будь-яких осіб та щодо державної реєстрації (декларування) місця проживання будь-яких осіб тощо, щодо квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №020).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, ч.1 ст.152 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно ч.ч.1,6 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Види забезпечення позову визначені ст.150 ЦПК України.

Зокрема п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено можливість забезпечення позову судом шляхом заборони вчиняти певні дії.

Пунктом 4 ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Окрім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає у рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу за відповідачем, а також про витребування квартири із незаконного володіння відповідача.

За вказаних вище обставин, оскільки з позовної заяви та додатків до неї вбачається наявність між сторонами спору щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1 , суд погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки подальше відчуження відповідачем спірного майна на користь інших осіб, реєстрація та вселення до квартири третіх осіб, може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі можливого задоволення позову та захист порушених прав позивачки в обраний останньою спосіб.

Таким чином, враховуючи підстави та предмет пред`явленого позову, адекватність та співмірність заходів забезпечення позову з заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви представника позивачки про забезпечення позову.

Також суд враховує, що запропонований стороною позивача вид забезпечення позову узгоджується з положеннями п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження».

Кріт того, такий вид забезпечення позову має тимчасовий характер, не позбавляє відповідача право вільного користування належним йому майном до розв`язання спору по суті.

В зв`язку з цим, суд також не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149,150,152,153,258-260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивачки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) адвоката Гейко Валерія Івановича про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити відповідачу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та будь-яким іншим фізичним та юридичним особам, у т.ч., але не виключно, приватним та державним нотаріусам, суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, товарним біржам тощо, вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у т.ч. шляхом укладення договорів купівлі-продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, лізингу, іпотеки, управління майном, оренди, суборенди, позики, позички тощо; а також вчиняти будь-які дії, що пов`язані із державною реєстрацію речових прав (зокрема, внесення змін та скасування тощо); вчиняти дії щодо вселення будь-яких осіб та щодо державної реєстрації (декларування) місця проживання будь-яких осіб тощо, щодо квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №020).

Зустрічне забезпечення не застосовувати.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Строк пред`явлення ухвали для виконання три роки до 05 лютого 2027 року включно.

Суддя С.Ю.Казак