Справа № 462/8460/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року, суддя Залізничного районного суду м.Львова Ліуш А.І. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Західне МУ МЮ Залізничний відділ державної виконавчої служби у м. Львові про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення моральної шкоди. Вимоги позову мотивовано тим, що заочним рішенням суду відповідача зобов`язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 . Відповідач ухилявся від виконання рішення суду та 30 серпня 2018 року подав заяву про перегляд заочного рішення без належних доказів. Вказану заяву було задоволено судом, а тому, державним виконавцем ухвалено постанову про закінчення виконавчого провадження. Після цього, 06 квітня 2022 року, судом повторно ухвалено рішення про стягнення на її користь аліментів. Відповідачем на вказане рішення суду було подано апеляційну скаргу, однак, йому відмовлено у відкритті провадження. Відтак, своєю заявою про перегляд заочного рішення відповідач ввів суд в оману та злісно ухилявся від виплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей. Зазначає, що через такі дії відповідача, в неї істотно погіршився стан здоров`я, це принизило її гідність та завдало додаткових страждань. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути на її користь 175 760 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04 грудня 2023 року, в задоволенні клопотання відповідача про об`єднання, - відмовлено.

Ухвалою від 20 грудня 2023 року, позивачу відмовлено в задоволенні клопотання про перехід до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Відповідачем було подано до суду відзив, з якого вбачається, що визначаючи розмір шкоди, позивач виходить з розрахунку 1 день рівний 201,79 грн. Однак, нею не надано жодного документу, який би підтверджував такий розмір визначеної нею моральної шкоди, як і не надано суду жодного доказу, який би підтверджував причинний зв`язок між судовими спорами та погіршенням стану її здоров`я. Вказав, що позовна заява позивача фактично стосується права відповідача на захист, який передбачений положенням ЦПК України, оскільки він вправі подати заяву на перегляд заочного рішення суду. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Третя особа, будучи повідомленою про розгляд справи у встановленому законом порядку письмові пояснення до суду не направила.

Позивачем було подано до суду відповідь на відзив, з якого вбачається, що в заяві про перегляд заочного рішення відповідач стверджує, що вона виїхала за кордон в 2008 році, а в заяві про розірвання шлюбу вказав, що вона виїхала за кордон в 2000 році, що на її переконання є незаконним.

Представником відповідача було подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому він надав пояснення аналогічним в відзиві.

У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, з огляду на наступне.

Судом було встановлено, що заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22 січня 2009 року, вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.10.2008 року, і до досягнення ОСОБА_3 , повноліття, а ОСОБА_4 , 23-річного віку /а.с.12/.

На підставі вказаного рішення, державним виконавцем 23 грудня 2010 року відкрито виконавче провадження /а.с.13/.

12 січня 2018 року, ОСОБА_2 , подано на адресу начальника Залізничного ВДВС заяву про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням /а.с.15/.

В матеріалах справи також міститься розрахунок заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_2 , на загальну суму52 137,18 грн /а.с.16/.

29 березня 2018 року, відповідачем ОСОБА_2 , подано заяву про перегляд заочного рішення, в якому в тому числі вказав, що позивач проживає в Іспанії починаючи з 2007 року /а.с.17/.

Згідно інформаційної довідки щодо осіб, зареєстрованих в муніципальному реєстрі жителів, ОСОБА_5 , зареєстрована на АДРЕСА_1 , Іспанія з 23.08.2007 року /а.с.18/. Вказане також стверджується актом №82 від 16 березня 2018 року, згідно якого ОСОБА_1 , фактично не проживає за адресою АДРЕСА_2 з 2008 по 2018 рік /а.с.19/.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15 травня 2018 року, заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 січня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено. Скасовано заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 січня 2009 року та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні /а.с.22/.

Суду було також надано копію заяви відповідача про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з скасуванням заочного рішення суду /а.с.24/ та повідомлення про надання державної допомоги сім`ям з дітьми /а.с.25-27/.

05 червня 2018 року, державним виконавцем ухвалено рішення про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з скасуванням заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова /а.с.29/.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22 жовтня 2018 року, позовну заяву ОСОБА_1 , залишено без розгляду /а.с.30/, однак таке рішення було скасовано постановою Львівського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року /а.с.31/.

Крім того, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06 квітня 2022 року, вирішено стягувати аліменти із ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 09.10.2008 р. і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, а ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до закінчення навчання і /або/ досягнення 23-х річного віку залежно від того, яка подія наступила швидше /а.с.32/.

25 квітня 2023 року, Львівським апеляційним судом було постановлено ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_2 /а.с.36/.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, дослідивши подані докази, судом було встановлено наявність між учасника справи спору про стягнення аліментів. Відповідач, скористався своїм процесуальним правом, передбаченим положенням глави 11 ЦПК України на перегляд заочного рішення. Вказане на переконання суду жодним чином не могло завдати позивачу моральної шкоди, оскільки згідно принципу змагальності, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Крім того, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, який би стверджував про наявність причинно-наслідкового зв`язку між ухваленням судом рішення в межах положень чинного законодавства та завданою їй цим моральною шкодою, оскільки крім процесуальних документів в межах розгляду справ між сторонами,- жодної медичної документації, яка б свідчила про дійсне погіршення стану здоров`я позивача, матеріали справи не містять.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що вказання відповідачем невірної дати перебування позивача за кордоном не є підставою для стягнення моральної шкоди в розмірі 175 760 грн., оскільки відповідач не зобов`язаний достеменно знати про місце перебування чи проживання позивача. В ході судового розгляду не встановлено наявність завданої шкоди, причинного зв`язку між нанесенням моральної шкоди та діями відповідача і його вину в її заподіянні. Крім того, позивачем не доведено фактів завдання їй моральних страждань та порушення нормальних життєвих зв`язків через заподіяння їй майнової шкоди і за яких обставин чи якими саме діями відповідача вони заподіяні, оскільки під час розгляду справи не встановлено протиправність діянь відповідача, якими могла бути завдана позивачу така моральна шкода.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 , не надано суду жодних належних та допустимих доказів вчинення будь-яких дій зі сторони відповідача, які б завдали майнової шкоди позивачу, недоведені природа та час завдання позивачу майнової шкоди, не доведені обставини заподіяння шкоди саме відповідачем, його діями або бездіяльністю, суд приходить до переконання про відмову в задоволенні позову за безпідставністю.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, а тому витрати по судовому збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 11, 76, 141 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Західне МУ МЮ Залізничний відділ державної виконавчої служби у м. Львові про стягнення моральної шкоди, відмовити за його безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А.І. Ліуш