печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г. О.

секретар судового засідання Музика В. П.

справа №757/30165/24-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

представники відповідача - адвокат Кишеня В. С.

В С Т А Н О В И В :

У липні 2024 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 35 000, 00 грн, що складає половину вартості додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.02.2018 року, справа №757/62455/17-ц, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено, розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 05.05.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві.

Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 .

Судовим наказом Печерського районного суду м. Києва від 07.03.2019 року, справа №757/3755/19-ц, стягуються із ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини в розмірі від його доходів, не менше 50% але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

Вказує, що відповідач працює у ЗОВ «Шериф-Пульт 031», і сума аліментів, які сплачував відповідач становила 1 416,50 грн щомісячно. Більше жодним чином відповідач не бере і не брав участі у вихованні дитини.

Постановою Київського апеляційного суду від 22.05.2024 року, справа №757/42226/23-ц, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково, рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2023 року - скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів - задоволено частково, змінено спосіб стягнення аліментів, встановлений судовим наказом Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2019 року у справі № 757/3755/19-ц у вигляді стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 28 січня 2019 року до досягнення дитини повноліття; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000, 00 грн щомісячно, починаючи із дня набрання цим судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Зазначає, що додаткову матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, їх син постійно проживав та проживає із позивачем, яка на дату подання позову не працює та є інвалідом 2 групи. В той же час, відповідач є працездатною особою, інших осіб на своєму утриманні не має.

У 2023 році ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вступив і навчається у закладі вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» на платній денній формі навчання згідно Договору №05603-пи про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 07.09.2023 року (далі - Договір), який є невід`ємним додатком до Попереднього договору №05603 від 07.08.2023 року про навчання в закладі вищої освіти.

Як вбачається з Договору, вартість навчання за 1 рік становить 17 500, 00 грн (або 1 750, 00 грн щомісячно).

Договір укладено до 4 роки, а вартість навчання за 4 роки становить 70 000,00 грн (17 500,00 грн х 4 = 70 000,00 грн), як зазначено у п. 1 у розділі ІІІ «Оплата надання платної освітньої послуги та порядок розрахунків» Договору.

Вказує, що за перший курс навчання, позивачем проведено розрахунок з начальним закладом повністю, що підтверджується долученими квитанціями.

Вважає, із відповідача підлягає стягненню половина вартості додаткових витрат на утримання сина, а саме: його навчання у закладі вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна», у розмірі 35 000,00 грн. (70 000, 00 грн : 2 = 35 000,00 грн), що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Просить розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятнадцятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву.

Копію ухвали про відкриття провадження направлено на адресу сторін, крім того відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками. Також вказану ухвалу направлено на відомі адреси електронної пошти сторін та до електронного кабінету учасника справи.

Відповідно до рекомендованого повідомлення, направленого на адресу позивача, остання отримала копію ухвали - 28.08.2024 року, на електронну пошту ухвалу доставлено - 26.07.2024 року.

Відповідно до рекомендованого повідомлення, направленого на адресу відповідача за місцем його роботи, останній отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками - 28.08.2024 року.

На адресу суду повернувся лист з копією ухвали про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками, направлений за останнім відомим місцем реєстрації відповідача, з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

28.08.2024 року відповідач ОСОБА_2 ознайомився із матеріалам справи.

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).

За ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 6 ст. 130 ЦПК України якщо особа не проживає за адресою, повідомленою суду, судова повістка може бути надіслана за місцем її роботи.

Таким чином, сторони вважаються належно повідомленими про розгляд даної справи.

13.09.2024 року надійшов відзив відповідача на позов, у якому просить відмовити у задоволені позову з підстав, зазначених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що їхній син проживає із позивачем, однак відповідач сплачує аліменти та забезпечує сина у міру своїх можливостей. Так, до 26.08.2024 року ОСОБА_2 працював на основній роботі та за сумісництвом. Проте, з 27.08.2024 року працює виключно у ПП «Шериф-Захист» на посаді охоронника, де заробітна плата (до вирахування податків) коливається від 8 000, 00 грн до 11 200, 00 грн. Також, вказує, що відповідач не має власного житла, а тому змушений разом з дружиною винаймати житло - вартість орендованої квартири складає 10 000, 00 грн. А відтак, фізично ОСОБА_2 позбавлений наразі можливості оплачувати навчання в навчальному закладі. В той же час, позивач не узгоджувала із відповідачем дитини місце навчання спільного сина. Так, відповідач дізнався після вступу сина до навчального закладу, що син навчається на платній формі навчання, фактично його було постановлено перед фактом з вимогою оплатити навчання. З іншого боку, навчання сина буде тривати тоді, коли він досягне повноліття. Відповідач вважає, що задля отримання фінансової допомоги від батьків після досягнення 18-річчя існує інша процедура, відмінна від стягнення додаткових витрат на дитину. Також вважає, що навчання дитини на платній формі не належить до додаткових витрат, а отже вказані витрати не підлягають стягненню. Також просить у разі відмови у задоволенні позову стягнути із позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

30.10.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, у якій вказує, що доводи відповідача є необгрунтованими та фактично зводяться до небажання оплачувати сину навчання у коледжі. Крім того, зазначає, що відповідач будь-якими способами ухиляється від сплати аліментів, що підтверджується наявною у нього заборгованістю із сплати аліментів у розмірі 53 754, 42 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, 05.05.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського управління юстиції у м. Києві, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_3 , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського управління юстиції у м. Києві, було зроблено актовий запис №1926 та видано свідоцтво про народження НОМЕР_3 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.02.2018 року, справа №757/62455/17-ц, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено, розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 05.05.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві.

Судовим наказом Печерського районного суду м. Києва від 07.03.2019 року, справа №757/3755/19-ц, стягуються із ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 від його доходів, не менше 50 % але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

22.10.2022 року ОСОБА_1 уклала із ОСОБА_8 шлюб, зареєстрований Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), взявши прізвище « ОСОБА_1 », про що видано свідоцтво про шлюб серії

НОМЕР_4 році ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вступив і навчається у закладі вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» на платній денній формі навчання згідно Договору №05603-пи про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 07.09.2023 року (далі - Договір), який є невід`ємним додатком до Попереднього договору №05603 від 07.08.2023 року про навчання в закладі вищої освіти.

Відповідно до п. 1 Розділу ІІІ Договору №05603-пи загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 70 000, 00 грн. Термін навчання з 01.09.2023 року по 30.06.2027 року.

Відповідно до наданих квитанції про оплату послуг ОСОБА_1 у період із вересня 2023 року по червень 2024 року здійснювала щомісячну оплату освітній послуг згідно Договору №05603-пи від 07.09.2023 року у розмірі 1 750, 00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 22.05.2024 року, справа №757/42226/23-ц, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково, рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2023 року - скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів - задоволено частково, змінено спосіб стягнення аліментів, встановлений судовим наказом Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2019 року у справі № 757/3755/19-ц у вигляді стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 28 січня 2019 року до досягнення дитини повноліття; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000, 00 грн щомісячно, починаючи із дня набрання цим судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також, відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч. 8 ст. 7 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий із батьків зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Частина 2 ст. 185 СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зб ерігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17.

Так, доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 та постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17.

Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

У пункті 18 вищезазначеної постанови зазначено, що передбачені ст. 185 СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрат є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Враховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь половину додаткових витрат на навчання сина у закладі вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна».

Вартість понесених додаткових витрат, пов`язаних із навчанням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у закладі вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» на платній денній формі навчання підтверджується укладеним між позивачем, як законним представником ОСОБА_3 , та освітнім закладом Договором №05603-пи про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 07.09.2023 року

Відповідно до п. 1 Розділу ІІІ Договору №05603-пи загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 70 000, 00 грн.

При цьому позивач просить стягнути з відповідача половину вартості понесених витрат у розмірі 35 000, 00 грн.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».

На думку суду, однією із відмінностей додаткових витрат від аліментів є їх передбачуваність. Тобто при зверненні до суду позивач має довести розмір коштів витрачених або тих, які будуть витрачені періодично і їх зв`язок із існуванням особливих обставин, як позитивних (наприклад розвиток здібностей), так і негативних (витрати, пов`язані із станом здоров`я дитини).

Таким чином, суд приходить до висновку, що навчання дитини у коледжі є розвитком її здібностей, є необхідним для неї (дитини) та відбувається в її інтересах.

Відповідно до наданих доказів у справі позивачем доведено суду, що нею було витрачено додаткові витрати на дитину, зокрема, на розвиток сина, а саме його навчання, половина з яких становить 35 000, 00 грн.

Посилання сторони відповідача на те, що з відповідачем не було узгоджено необхідність навчання дитини на платній основі у обраному позивачем начальному закладі, суд вважає таким, що не виключає необхідність та можливість отримання дитиною освіти та навчання в обраному позивачем навчальному закладі.

Щодо доводів відповідача, що витрати на навчання у коледжі не є додатковим витратами, суд не бере до уваги, оскільки у спірних правовідносинах ОСОБА_3 є неповнолітнім, а отже витрати на навчання у коледжі, слід віднести до додаткових витрат, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, суд враховує те, що відповідач є здоровою, працездатною особою, та як батько неповнолітнього ОСОБА_3 , повинен оплачувати частину додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, а саме: навчанням дитини.

При цьому, відповідачем не надано суду належних та достовірних доказів на спростування позовних вимог.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину є такими, що підтверджені належними доказами, в зв`язку чим підлягають задоволенню в розмірі половини вартості понесених витрат на навчання дитини, що становить 35 000, 00 грн, а отже суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Отже, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 7, 141, 185 СК України, ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини- задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 35 000, 00 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя Г.О.Матійчук