Справа № 450/4320/22 Провадження № 2/450/638/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2024 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

з участю: представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представник відповідача АТ КБ «Приват Банк» - Гнатищак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приват Банк», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон»,

про (предмет позову з урахуванням зменшених позовних вимог):

стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) грошові кошти за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 154 729,97 грн., із яких 123 865,41 грн. (інфляційне збільшення) та 30 864,56 грн. (штрафні санкції),

підстава позову (позиція позивача): 16.04.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі голови правління Дубілета О. В., укладено депозитний договір, шляхом підписання заяви № SAMDN№0171 на оформлення вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців», на підставі якої позивач оформила вклад на 250000,00 грн. на строк 365 днів до 16.04.2014 року включно. Зважаючи на те, що ПАТ «КБ Приватбанк» відмовився повертати позивачу суму коштів, що перебували на депозитному рахунку, та нараховані на них відсотки, а тому в жовтні 2016 року позивач звернулась з позовом до суду.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2019 року у справі №450/2509/16-ц позов задоволено повністю. Вирішено стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за депозитам у розмірі 478435, 85 грн., що складається із 353317,02 грн., (сума вкладу та відсотки) 86048,34 грн. (сума процентів за користування грошовими коштами протягом періоду з 03.08.2015 року по 03.10.2016 року); 1249,02 (3 відсотки річних), 26641 грн., (інфляційні). Постановою Львівського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року у справі №450/2509/16-ц рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2019 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Вирішено стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за депозитним вкладом у розмірі 380 327 гривень. Відтак, вказана сума є вхідною при обрахунку.

У період з 29.06.2019 року до 29.06.2022 року відповідач користувався грошовими коштами в сумі 342 626, 65 грн. (заборгованість станом на дату розірвання такого договору 03.08.2015 року) належні позивачу без відповідної правової підстави, відтак відповідач зобов`язаний сплатити позивачу 3 % річних та інфляційні втрати за користування грошовими коштами позивача за вищевказаний період в загальному розмірі 154 729,97 грн. із них 123 865,41 грн. (інфляційне збільшення) та 30 864,56 грн. (штрафні санкції).

Позиція відповідача: банк виявив наявність факту переведення боргу за договором № SAMDN№0171 від 16.04.2013 року з первісного боржника за зобов`язанням ПАТ КБ «Приватбанк» на нового боржника ТОВ ФК «Фінілон» на підставі договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ ФК «Фінілон». Внаслідок укладення договору між ПАТ КБ Приватбанк та ТОВ ФК «Фінілон» договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року та переведення боргу за зобов`язаннями банку щодо виплати коштів за договором, який є предметом у даній справі, відповідач на цей час не несе зобов`язань за таким договором, а ТОВ ФК «Фінілон» є новим боржником за вищевказаним договором банківського вкладу.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

26.12.2022 року ухвала суду про відкриття провадження у справі.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

16.04.2013 року між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», який змінив назву та організаційно-правову форму з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство, був укладений депозитний договір № SAMDN№0171 на оформлення вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» строком на 365 днів до 16.04.2014 року включно із зобов`язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою 18% річних.

16.04.2013 року ОСОБА_1 та відповідач підписали додаткову угоду до договору № SAMDN№0171. Відповідно до якої, позивач надав право Банку (ПАТ КБ «Приватбанк») перераховувати на його бонусний рахунок «Бонус Плюс», суми нарахованих відсотків по надбавці. Надбавка по депозитному вкладу становила 2% річних. Станом 11.05.2014 року на рахунку позивача було 294380,07 грн., що підтверджується довідкою № 42842418 від 11.05.2014 року виданої Кримським регіональним управлінням ПАТ КБ «Приватбанк».

16.04.2013 року ОСОБА_1 через касу банку було внесено кошти у розмірі 250 000,00 грн, що підтверджується квитанцією № 7 від 16.04.2013 року та Договором № SAMDN№0171 оформленого 16.04.2013 року. Згідно Договору № SAMDN№0171 банк прийняв грошові кошти від вкладника.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав умови договору, а саме передав відповідачу на депозитний рахунок грошові кошти в національній валюті у масі 250000, 00 грн.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2019 року у справі №450/2509/16-ц позовні вимоги ОСОБА_1 , - задоволено повністю. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму заборгованості за депозитам у розмірі 478 435, 85 грн., що складається із 353 317,02 грн., (сума вкладу та відсотки) 86 048,34 грн. (сума процентів за користування грошовими коштами протягом періоду з 03.08.2015 року по 03.10.2016 року); 1249,02 (3 відсотки річних), 26641 грн., (інфляційні). Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави 4 784,35 грн.

Постановою Львівського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року у справі №450/2509/16-ц рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2019 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнути з Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1д, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість за депозитним вкладом у розмірі 380327 (триста вісімдесят тисяч триста двадцять сім) гривень. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2392,18 грн.

Щодо прийняття рішення по стягненню 3% річних за період з 24.11.2015 року по 26.11.2018 року у справі № 450/2509/16-ц, то суд не розглянув вказану заяву, і така не була покладена в судове рішення. Постановою Львівського апеляційного суду від 30.11.2021 року у вказаній справі чітко вказано період стягнення. І цей період був визначений з 03.08.2015 року по 03.10.2016 рік. Відтак, період на який вказує Відповідач не був предметом розгляду у суді, та по періоду з 04.10.2016 року не було прийнято жодного рішення.

Згідно відзиву на позовну заяву, Відповідач вказує на постанову Великої Палати Верховного суду у справі № 320/5115/17 від 09.11.2021 року, та вважає, що розрахунок трьох процентів річних необхідно проводити з суми вкладу, а не з суми заборгованості на дату розірвання договору.

Однак вказана постанова Великої Палати Верховного суду стосується інших взаємовідносин ніж у даній справі. Відтак у вказаній постанові мова іде про випадок розірвання договору за рішенням суду. У вказаній справі, розірвання було у відповідності до умов договору банківського вкладу, а відтак, відсотки, які мали бути сплачені за договором розраховувались лише за період його дії, а саме до 03.08.2015 року.

У вказаній постанові також зазначено, що відповідальність, передбачена за статтею 625 ЦК України поширюється на прострочення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

В постанові Львівського апеляційного суду від 30.11.2021 року вказано, що 03.08.2015 року це є дата розірвання депозитного договору. Відтак, за період з 11.05.2014 року до 03.08.2015 року Відповідач був зобов`язаний виконувати умови депозитного договору та сплачувати визначені у договорі відсотки за користування грошовими коштами Позивача. З урахуванням розрахунку, який був викладений у постанові Львівського апеляційного суду від 30.11.2021 року, розмір заборгованості за договором вкладу станом на 03.08.2015 року становить 342626,65 грн.

Враховуючи, що саме 342626,65 грн.- є простроченою сумою, а тому саме вказана величина береться при розрахунку 3% річних та інфляційних втрат.

Позивачем було здійснено розрахунок 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України, згідно якого позивач вказує, що з 29.06.2019 року по 29.06.2022 року пройшло 1097 днів. Тобто в сукупності, відповідач прострочив своє грошове зобов`язання на 1097 днів. Сума 3% річних від суми 342 626,65 грн. за період з 29.06.2019 року по 29.06.2022 року становить 30 864,56 грн. ( 342 626,65х3%х186:365:100, 342 626,65х3%х366:366:100, 342 626,65х3%х545:365:100). Даний факт про заборгованість підтверджується розрахунком позивача.

Позивач здійснила нарахування інфляційних втрат, розмір яких за період з 29.06.2019 року по 29.06.2022 року дорівнює 1,361. Сукупні інфляційні втрати з 29.06.2019 року по 29.06.2022 року становлять 123 865,41 грн., що підтверджується розрахунком позивача.

На підтвердження наявності банківського рахунку Позивача в ПАТ КБ «Приватбанк», останній надав довідку № 42842418 від 11.05.2014 року. Як вбачається з такої довідки станом на 11.05.2014 року на зазначеному рахунку було 294380,07 грн. На довідці міститься факсимільний підпис начальника департаменту по координації роботи з клієнтами Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» Чорного А. В.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У відповідності до ст. 525 ЦК України, є недопустимою одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 1060 ЦК України в редакції, чинній на час укладення договору банківського вкладу, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Згідно зі статтею 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклади на вимогу, якщо інше не встановлено договором. У разі зменшення банком розміру процентів на вклади на вимогу новий розмір процентів застосовується до вкладів, внесених до повідомлення вкладників про зменшення процентів, зі спливом одного місяця з моменту відповідного повідомлення, якщо інше не встановлено договором. Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів на строковий вклад в односторонньому порядку є нікчемною. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Враховуючи наведене, три проценти річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором. Вказана позиція була викладена у постанові Верховного суду від 27.03.2022 року у справі № 209/1515/19.

В постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 175/4055/19 (провадження № 61-11318св20) вказано, що у справі, яка переглядається, 27 червня 2014 року позивач звернувся до ПАТ КБ «Приват Банк» із вимогою про повернення вкладу за договором від 06 липня 2012 року і договір депозиту вважається розірваним з 29 червня 2014 року. Оскільки договір депозиту є розірваними з 29 червня 2014 року, суди не врахували, що з моменту розірвання цього договору нарахування передбачених договором процентів припиняється, а починаючи з 30 червня 2014 року права та інтереси позивача забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові від 25 січня 2022 р. (справа № 761/16124/15) Велика Палата Верховного Суду дійшли до висновку, що: «Пеня підлягає обрахуванню від суми, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору, тобто від суми процентів на суму вкладу».

У п. № 67 Постанови Велика Палата зазначила, що базою нарахування пені слід вважати розмір процентів на суму вкладу.

З огляду на вказане, позивачем було вірно визначено база нарахування для відповідальності Відповідача відповідно до ст. 625 ЦК України.

Щодо покликань відповідача про те, що договір про переведення боргу від 17.11.2014 року укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ ФК «Фінілон» є дійсним, правомірним, не є нікчемним, а також те. що АТ КБ «ПриватБанк» не є боржником за спірним депозитним договором який є предметом спору, а тому такий не може бути Відповідачем у даній справі, то суд зазначає наступне.

Виконання боргових зобов`язань по депозитному договору відбулось саме АТ КБ «Приватбанк». Божником у виконавчому провадженні також був АТ КБ «Приватбанк», окрім того, саме із юридичною особою АТ КБ «Приватбанк» був укладений такий депозитний договір.

Форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу (стаття 521 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Таким чином, посилання відповідача про відсутність заперечень позивача щодо переведення боргу та взагалі можливості укладення договору переведення боргу у такий спосіб суперечить вимогам чинного законодавства.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Враховуючи, практику застосування ЄСПЛ поняття «власність», до неї слід також віднести грошові кошти, що знаходяться на рахунку позивача. Невиконання зі сторони відповідача обов`язку щодо повернення позивачу належних йому грошових коштів може мати наслідком порушення зобов`язання держави щодо захисту права позивача користуватися та розпоряджатися його майном - грошовими коштами, яке захищене частиною першою статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 520 ЦК України передбачає, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, особа, третя особа, яка має намір стати боржником. В будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода: а) боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений; б) третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника; в) кредитор надав згоду на заміну боржника. Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника.

ОСОБА_1 не давала своєї згоди на заміну боржника АТ КБ «Приватбанк» на ТОВ «ФК «Фінілон», у зв`язку із чим останній не є стороною депозитного договору та такий не несе відповідальності за прострочення боргового зобов`язання саме АТ КБ «Приватбанк»

Стороною укладеного договору банківського вкладу є ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», то згідно зі статтями 526, 631, 651, 653, 1058, 1075 ЦК України зобов`язання за договором має виконувати саме АТ КБ «Приватбанк» як юридична особа.

Згідно вимог статті 1066 ЦК України банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Банк не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Стаття 1074 ЦК України не допускає обмежень прав клієнта щодо розпорядження таким вкладом. Такі обмеження можливі лише у випадках, передбачених законом і на підставі судового рішення. Такий закон станом на день ухвалення рішення відсутній.

Частиною 1 ст.1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Суд погоджується із розрахунком 3 % річних та інфляційних витрат, які були надані представником позивача, та вважає, що до спірних правовідносин застосовується вимоги ст. 625 ЦПК України, оскільки через не виконання банком зобов`язання щодо повернення вкладу разом з нарахованими процентами з настанням часу повернення суми вкладу разом з процентами 03.08.2015р., у банка настає відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно приписів ч. 2 цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відтак, суд прийшов до переконання про можливість стягнення з відповідача грошових коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 29.06.2019 року по 29.06.2022 року у розмірі 154 729,97 грн., із яких 123 865,41 грн. (інфляційне збільшення) та 30 864,56 грн. (штрафні санкції),

У відповідності з вимогами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі Zolotas проти Греції (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «…якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави».

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідач також порушує ст.41 Конституції України, де закріплений загальний принцип захисту права власності.

У порушення вказаних норм позивач позбавлений права користування та розпорядження належними йому грошовими коштами, які банк отримав від позивача на підставі підписаної заяви на оформлення вкладу і до цього часу не повернув.

Таким чином, викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, переконливих доказів на спростування позиції позивача відповідач суду не надав, позовна заява ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.

Позивач при подачі позову не сплатила судовий збір, звільнена за законом, тому вказане потрібно стягнути на користь держави з відповідача.

Керуючись ст.ст. 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) грошові кошти за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 154 729,97 грн., із яких 123 865,41 грн. (інфляційне збільшення) та 30 864,56 грн. (штрафні санкції).

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави 2 481 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 31.01.2024 року.

Учасники справи:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ); АТ КБ «ПРИВАТБАНК», (, адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ); Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», м. Дніпро, вул. Січеславська набережна, будинок 29-А.

СуддяЄ. О. Данилів