Справа № 175/6307/24
Провадження № 2/175/1054/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 грудня 2024 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді Бойка О.М.

за участю секретаря судового засідання Кальченко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Краматорської міської військової адміністрації краматорського району Донецької області, про встановлення факту батьківства,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Краматорської міської військової адміністрації краматорського району Донецької області, про встановлення факту батьківства.

В позовних вимогах просить суд встановити факт батьківства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований та проживав до дня смерті за адресою АДРЕСА_1 стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позовні вимоги обґрунтував тим, що в період з 1985 року по 2019 рік мої батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без укладання шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 актовий запис №540, видане відділом РАЦС м. Краматорськ 16.03.1987 року, в якому батьками записані: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №4 від 18.01.2024р.: - відомості про батька - ОСОБА_4 , - відомості про матір - ОСОБА_3 , відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Таким чином, відомості в свідоцтві про народження заявника стосовно батька були записані за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записані за її вказівкою.

ОСОБА_1 , вказує, що з батьком ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_3 ми проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується домовою книгою, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет; крім того, ОСОБА_2 за життя визнавав своє батьківство, виховував ОСОБА_1 та матеріально утримував, вони проводили разом відпустки та батько постійно приймав участь у вихованні заявника.

При цьому, відповідно до довідки щодо реєстрації місця проживання на день смерті Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради від 25.12.2023 року №19611 ОСОБА_1 зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 разом з батьком та після його смерті продовжує проживати за вказаною адресою.

Факт того, що ОСОБА_2 визнавав сином ОСОБА_1 , підтверджується й тим, що тому всі особисті документи після смерті батька наявні у заявника, зокрема, оригінали трудової книжки, пенсійного посвідчення, диплому, домової книги, договору довічного утримання на житловий будинок, свідоцтва на право власності на житловий будинок, що належали - ОСОБА_2 .

Це свідчить про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були пов`язанні спільним побутом, веденням спільного господарства, що характеризує наявність між ними сімейних відносин.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , видане Управлінням реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради від 18.12.2023 року.

Після смерті батька відповідно до довідки про смерть, свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , договору на поховання з СКП «Ритуальна служба» від 07.12.2023 року №871-3, квитанції про оплату послуг з поховання ОСОБА_1 займався організацією поховання.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина житловий будинок АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 звернувся до Другої Краматорської державної нотаріальної контори щодо прийняття спадщини за законом, однак нотаріус повідомила його про те, що прийняти спадщину він не зможе, оскільки існують розбіжності в його свідоцтві про народження, а саме, що прізвище ОСОБА_1 та прізвище його батька вказано « ОСОБА_5 », а у РНОКПП, домовій книзі, свідоцтві про смерть спадкодавця вказано прізвище « ОСОБА_6 ».

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №75262246 від 25 грудня 2023 року спадкодавцем вказаний померлий ОСОБА_2 .

Отже, з огляду на викладене, виникла ситуація, коли необхідно встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити, що ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_2 .

Даний факт необхідно встановити, для можливості отримати в спадок за законом після смерті ОСОБА_2 житлового будинку АДРЕСА_1 .

Оскільки вирішення питання про встановлення факту батьківства, згідно із чинного законодавства у компетенції виключно судового органу, ОСОБА_1 був вимушений звернутись до суду для захисту своїх прав.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2024 року було витребувано у Державного нотаріуса Другої Краматорської державної нотаріальної контори Костюкової Наталії Сергіївни (84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Першого Травня, буд. 1) спадкову справу після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

19 грудня 2024 року до Дніпропетровського районного суду надійшла відповідь від державного нотаріуса Другої Краматорської державної нотаріальної контори Костюкової Наталії Сергіївни з якої вбачається, що після смерті ОСОБА_2 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звертався лише позивач ОСОБА_1 .

До суду від ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача, надійшла заява в якій вона, в якості свідка зазначила, що дійсно ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 та вона разом із ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Також, до суду надані пояснення, в якості свідка від сестри позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 , яка підтвердила, що дійсно ОСОБА_1 , який є її братом є сином ОСОБА_2 та її мати ОСОБА_3 мала фактичні шлюбні відносини із ОСОБА_2 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не з`явився. Надав заяву в якій свої позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Проти заочного рішення не заперечував.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про час та місце були належним чином повідомлені. Клопотань не надавали.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Тому зі згоди позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши наданні докази, суд встановив, що наявні підстави для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що в період з 1985 року по 2019 рік мої батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без укладання шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 актовий запис №540, видане відділом РАЦС м. Краматорськ 16.03.1987 року, в якому батьками записані: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №4 від 18.01.2024р.: - відомості про батька - ОСОБА_4 , - відомості про матір - ОСОБА_3 , відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Таким чином, відомості в свідоцтві про народження заявника стосовно батька були записані за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записані за її вказівкою.

ОСОБА_1 , вказує, що з батьком ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_3 ми проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується домовою книгою, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет; крім того, ОСОБА_2 за життя визнавав своє батьківство, виховував ОСОБА_1 та матеріально утримував, вони проводили разом відпустки та батько постійно приймав участь у вихованні заявника.

При цьому, відповідно до довідки щодо реєстрації місця проживання на день смерті Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради від 25.12.2023 року №19611 ОСОБА_1 зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 разом з батьком та після його смерті продовжує проживати за вказаною адресою.

Факт того, що ОСОБА_2 визнавав сином ОСОБА_1 , підтверджується й тим, що тому всі особисті документи після смерті батька наявні у заявника, зокрема, оригінали трудової книжки, пенсійного посвідчення, диплому, домової книги, договору довічного утримання на житловий будинок, свідоцтва на право власності на житловий будинок, що належали - ОСОБА_2 .

Це свідчить про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були пов`язанні спільним побутом, веденням спільного господарства, що характеризує наявність між ними сімейних відносин.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , видане Управлінням реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради від 18.12.2023 року.

Після смерті батька відповідно до довідки про смерть, свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , договору на поховання з СКП «Ритуальна служба» від 07.12.2023 року №871-3, квитанції про оплату послуг з поховання ОСОБА_1 займався організацією поховання.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина житловий будинок АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 звернувся до Другої Краматорської державної нотаріальної контори щодо прийняття спадщини за законом, однак нотаріус повідомила його про те, що прийняти спадщину він не зможе, оскільки існують розбіжності в його свідоцтві про народження, а саме, що прізвище ОСОБА_1 та прізвище його батька вказано « ОСОБА_5 », а у РНОКПП, домовій книзі, свідоцтві про смерть спадкодавця вказано прізвище « ОСОБА_6 ».

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №75262246 від 25 грудня 2023 року спадкодавцем вказаний померлий ОСОБА_2 .

Отже, з огляду на викладене, виникла ситуація, коли необхідно встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити, що ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_2 .

Даний факт необхідно встановити, для можливості отримати в спадок за законом після смерті ОСОБА_2 житлового будинку АДРЕСА_1 .

Оскільки вирішення питання про встановлення факту батьківства, згідно із чинного законодавства у компетенції виключно судового органу, ОСОБА_1 був вимушений звернутись до суду для захисту своїх прав.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Згідно з ч.3 ст.53 КпШС України при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і батьком дитини до її народження, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до ч.2 ст.55 КпШС України при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №543/738/16-ц (провадження №61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі №641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року у справі №225/6301/15-ц (касаційне провадження № 61-30047св18).

Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст.135 СК України. У пункті 9 вказаної постанови зазначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Згідно п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок щодо застосування статті 130 СК України та вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2024 року було витребувано у Державного нотаріуса Другої Краматорської державної нотаріальної контори Костюкової Наталії Сергіївни (84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Першого Травня, буд. 1) спадкову справу після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

19 грудня 2024 року до Дніпропетровського районного суду надійшла відповідь від державного нотаріуса Другої Краматорської державної нотаріальної контори Костюкової Наталії Сергіївни з якої вбачається, що після смерті ОСОБА_2 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звертався лише позивач ОСОБА_1 .

Доказами визнання батьківства можуть бути також показання свідків, пояснення самих сторін, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником.

До суду від ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача, надійшла заява в якій вона, в якості свідка зазначила, що дійсно ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 та вона разом із ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Також, до суду надані пояснення, в якості свідка від сестри позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 , яка підтвердила, що дійсно ОСОБА_1 , який є її братом є сином ОСОБА_2 та її мати ОСОБА_3 мала фактичні шлюбні відносини із ОСОБА_2 .

Доказами батьківства конкретного чоловіка можуть бути різноманітні документи (листи, заяви за місцем роботи про надання матеріальної допомоги тощо), усні заяви та поведінка відповідача під час вагітності матері та після народження дитини (турбота про матір, вітання з новонародженим, обрання імені дитині та інше). Усе це може прямо чи опосередковано свідчити про те, що батьком дитини є саме позивач. Крім цього, на сьогодні існує багато видів різноманітних експертиз, які дозволяють встановити батьківство з великою мірою точності. Такими є, наприклад, генетична дактилоскопія (по ДНК, де міститься генетичний код, індивідуальний для кожної особи, при цьому ДНК дитини завжди поєднує ознаки ДНК матері та батька), експертиза по амніотичній рідині (води при вагітності).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: "доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Судово-генетична та судово-імунологічна експертизи у цій справі не проведені, проте встановлено з підтвердженням належними і допустимими доказами походження дитини від позивача: сумісне проживання відповідача разом із позивачем без реєстрації шлюбу до і на момент народження дитини у квартирі батьків позивача, визнання позивачем дитини своєю".

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 встановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд, надавши належну оцінку доводам позивача, дійшов висновку про те, що позивач надав належні, допустимі та безспірні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 був батьком ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову, не суперечить закону та не порушує прав інших осіб.

Керуючись статтями 12, 13, 141, 209, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Краматорської міської військової адміністрації краматорського району Донецької області, про встановлення факту батьківства - задовольнити.

Встановити факт батьківства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований та проживав до дня смерті за адресою АДРЕСА_1 стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду з дня складання повного судового рішення.

Суддя Бойко О.М.