Справа №442/131/24
Провадження №2/442/330/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі головуючого судді Хомик А.П., розглянувши в приміщенні суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 від імені та в інтересах якої діє адвокат Копанський Микола Львович до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни, приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в :

Адвокат Копанський М.Л. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до відповідача в якому просить визнати виконавчий напис № 21531 виданий 11.09.2019року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованості за загальну суму 93183,97грн., таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивує тим, що 26 вересня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу у м. Києві Юхименко О.Л. відкрито виконавче провадження № 60169393 на підставі виконавчого напису № 21531 від 11.09.2019 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з Позивача в користь Відповідача заборгованості на загальну суму 93183,97грн..

Відповідного виконавчого напису Позивач не отримував, будь-яких фінансових зобов`язань перед Відповідачем у Позивача не має. Позивач ніколи не отримував жодних вимог від Відповідача. Про існування виконавчого напису позивач дізнався у місяці грудні 2023 року лише в після блокування заробітної карти.

Вважає, що виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки він не відповідає вимогам законодавства України, зокрема ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» та затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. за №1172 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Також просить стягнути з відповідача в його користь 3000 грн. витрат на правову допомогу та понесені судові витрати по оплаті судового збору.

Ухвалою від 08.01.2024 провадження в зазначеній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін на 01.02.2024.

Копію ухвали з позовною заявою та додатками направлено сторонам.

08.01.2024 винесено ухвалу про забезпечення позову, якою зупинено стягнення за спірним виконавчим написом.

08.01.2023 від відповідача надійшла заява про визнання позову у зв`язку з чим просять стягнути 50 % від суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову.

17.01.2024 приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Юхименко О.Л. було отримано поштову кореспонденцію. Жодних пояснень з приводу позовної заяви від приватного виконавця не надходило.

Як вбачається з повернутої кореспонденції, яка направлялась на адресу третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С., така нею не отримувалась. Відправлення повернуто за зворотною адресою, причина повернення: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Пунктом 1 ч. 7 ст. 128 ЦПК України визначено, що судова повістка юридичним особам та фізичним особам-підприємцям направляється за адресою місцязнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відтак, суд доходить висновку про належне вжиття всіх заходів щодо повідомлення третьої особи про розгляд даної справи, а тому суд, у відповідності до вимог п. 1 ч. 7 ст. 128 ЦПК України вважає третю особу належним чином повідомленою про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно постанови про відкриття виконавчого провадження, 26.09.2019 було відкрито виконавче провадження ВП №60169393 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 93183,970 грн., на підставі виконавчого напису №21531, виданого 11.09.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст.18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст.87-88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1,3 Глави 16 розділу II Порядку).

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений у пп.2.3 п.2 гл.16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, п.п.3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно правовій позиції Верховного суду України, викладеної в Постанові від 5 липня 2017 року у справі за М 6-887цс17: з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Такого ж висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшла Велика Палата ВС у постанові від 29.03.2019 у цивільній справі №137/1666/16-ц.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Разом із тим, суд не може залишити поза увагою те, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Крім того, згідно з позицією, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі №826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відтак, оскільки нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача, не перевірено наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, у зв`язку з чим, спірний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Що стосується стягнення витрат на правову допомогу, то суд зазначає таке.

Порядок розподілу судових витрат по справі визначений ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого та з врахуванням положень ст. 265 ЦПК України, яка визначає зміст рішення суду, за загальним правилом, судові витрати розподіляються під час ухвалення рішення суду, за умови надання стороною до ухвалення такого рішення доказів понесення відповідних витрат.

Виключення з цього правила міститься в ч.8 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. по даній справі, адвокатом долучено копію Договору про надання правової допомоги №27/12 від 27.12.2023, Додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги №27/12 від 27.12.2023, Акт прийому-передачі наданих послуг від 27.12.2023.

Враховуючи, що позивач надав суду розрахунок витрат з обґрунтуванням часу, затраченого на надання адвокатських послуг із наведенням конкретних видів правничої допомоги, а тому суд вважає, що вимогу позивача про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги слід задоволити повністю, у розмірі 3000 грн., що є розумним та співмірним зі складністю справи та середньою ринковою вартістю цих послуг.

На підставі положень статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи вищенаведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,40 грн. (605,60 грн.+302,80 грн), а інша половина сплаченого судового збору повертається позивачу.

Керуючись ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. ст. 12, 81, 141, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позов задоволити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 21531 виданий 11.09.2019року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за загальну суму 93183,97грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» в користь ОСОБА_1 908,40 грн. сплаченого судового збору та 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 605,60 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову згідно платіжної інструкції 0.0..1 від 04.01.2024 року та 302,80 грн. судового збору, сплаченого за заяву про забезпечення позову при поданні позову, згідно платіжної інструкції 0.0..1.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: АТ «Перший Український Міжнародний Банк, код ЄДРПОУ: 1482829, юридична адреса: вул. Андріївська, 4, м.Київ, 04070;

Треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольга Леонідівна, код ЄДРПОУ: , юридична адреса: вул. Ю.Поправки, 6, офіс 19, м. Київ, 02094.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, юридична адреса: АДРЕСА_2 .

Дата складення повного судового рішення 05 лютого 2024 року.

Головуючий суддя Хомик А.П.