КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/650/24
Провадження № 2/488/1001/24 р.
24.12.2024 року м. Миколаїв
Суддя Корабельного районного суду міста Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , де третіми особами визначені: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Орган опіки та піклування миколаївської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернулася в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , де третіми особами визначені: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Орган опіки та піклування миколаївської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначила, що на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 416 від 26 квітня 2019 року вона - ОСОБА_9 є основним наймачем квартири АДРЕСА_1 , де вона проживає та зареєстрована з 17.11.2015 року.
Квартира не приватизована. Разом з позивачем зареєстровані та проживають треті особи по справі, діти позивача ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .
Окрім зазначених осіб за вказаною адресою також зареєстровані відповідачі, сестра позивача ОСОБА_10 , її діти, син ОСОБА_6 , дочка - ОСОБА_11 та її малолітні діти: ОСОБА_12 , 2008 року народження та ОСОБА_13 , 2014 року народження.
Але, відповідачі по справі фактично не проживають за місцем реєстрації.
Зазначила, що весь час позивач та члени її родини, як користувачі цього житлового приміщення за власні кошти підтримують добрий стан побутових умов в квартирі. Сплачують платежі за нараховані комунальні послуги. В свою чергу, відповідачі не приймають жодної участі в утриманні та збереженні житла.
Реєстрація відповідачів за вищевказаною адресою унеможливлює приватизацію вищезазначеної квартири.
На підставі зазначеного позивач звернулася до суду з даним позовом.
03.04.2024 року ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва, провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання 23.10.2024 року сторони не з`явилися, були повідомлені своєчасно та належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Позивач надала до суду заяву в якій підтримала позовні вимоги, просила про їх задоволення та слухання справи за її відсутності.
Відповідачі заяв про причини неявки до суду не надали, також не скористалися своїм правом на надання відзиву на позовну заяву. У поштових повідомленнях листоношею проставлена відмітка адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідно до положень пункту 4 частини 7 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки.
Треті особи: ОСОБА_7 . Та ОСОБА_8 надали до суду заяви про слухання справи за їх відсутності, позов підтримали, просили про задоволення позову.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування Миколаївської міської ради надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позов не підтримала, просила суд прийняти рішення з урахуванням законних інтересів неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до ст. 12 Закону України Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено наступне.
Основним наймачем квартири АДРЕСА_3 до 26.04.2019 року була ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 . Ще на момент життя ОСОБА_14 в зазначеному житловому приміщенні були зареєстровані всі сторони по справі.
На підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 416 від 26 квітня 2019 року ( у зв`язку зі смертю ОСОБА_14 ) позивач - ОСОБА_9 є основним наймачем квартири АДРЕСА_1 . Квартира не приватизована.
Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні, скерованому Корабельним районним судом м. Миколаєва, за адресою АДРЕСА_2 , зареєстровані наступні особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 12.07.1988 року; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з 17.11.2015 року; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , з 17.11.2015 року; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 25.10.2006 року; неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 09.12.2008 року; неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 26.03.2014 року; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 19.06.1992 року; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , з 17.03.2005 року.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є рідною сестрою позивача по справі ОСОБА_1 , діти відповідача є рідними племінниками позивачу, а неповнолітні ОСОБА_15 та ОСОБА_5 внучатими племінниками позивачу, тобто посилання позивача на те, що відповідачі по справі не є членами її родини судом не приймаються до уваги, тому, що до початку повномаштабного вторгнення РФ на територію України, вони проживали всі разом однією родиною в зазначеній квартирі.
24.02.2024 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом президента України Володимира Зеленського в країні введено воєнний стан, який продовжується до теперішнього часу. Вказані події вплинули на життя громадян країни, які покинули свої домівки та виму шені перебувати в більш безпечних місцях, проте даний факт не позбавляє їх права на зареєстроване місце проживання.
В матеріалах справи наявні Акти про непроживання відповідачів завірені КП ДЄЗ Океан зі слів сусідів, від 29.03.2024 року з яких вбачається, що відповідачі відсутні в спірній квартирі з березня 2022 року, тобто після настання воєнних подій на території України, коли місто Миколаїв зазнавало найбільших ударів з боку РФ та залишатися в місті було вкрай небезпечно.
В акті про непроживання від 29.03. 2024 року відносно ОСОБА_2 зазначено, що вона не проживає у спірній квартирі з 2020 року, що суд ставе під сумнів, на підставі того, що перетин кордону останньою відбувся в 2022 році (інформація з ДПС україни).
Відповідач ОСОБА_6 в`їхав в Україна у 2021 році і більш кордону не перетинав (інформація з ДПС україни).
Відповідач ОСОБА_3 з неповнолітніми дітьми кордону України взагалі не перетинала, що свідчить про те, що вона з дітьми знаходиться на території України (інформація з ДПС україни).
Позивачем у позові не зазначено, що відповідачі добровільно відмовляються знятися з реєстрації за вказаною адресою та де знаходяться і яка причина їх відсутності. Також посилання позивача про несплату відповідачами комунальних послуг не підтверджено будь якими доказами.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК: достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Тож у правових спорах щодо визнання особи такою, що втратила право користування житлом, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту відсутності відповідача понад встановлені строки у жилому приміщенні без поважних причин.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло.
Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на
житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
При цьому, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку (згідно зі ст.72 Житлового кодексу України).
Оскільки збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем,
у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, то під час вирішення цієї категорії справ з`ясуванню підлягають обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності особи.
Верховний Суд виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи в жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК України строки.
Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним зі способів захисту житлових прав фізичних осіб. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.
16.12.2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 320/9482/17, провадження № 61 - 6318 св 19
( ЄДРСРУ № 93793165) вказав, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває Строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатися намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання,
тому при розгляді позобу про визнання особи такою, що втратила право на житло, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Позивачем до суду не надано достатньо доказів на підтвердження свої доводів, зокрема, стосовно того, що відповідачі не проживають у спірній квартирі з власної ініціативи, а не з причин незалежних від них, як наприклад повномоштабне вторгнення РФ на територію України і особливо небезпечне перебування на півдні країни у місті Миколаєві, коли багато громадян вимушені покинути свої домівки для перебування в більш безпечних регіонах країни.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративнихзаходів.
Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції ООН про права дитини).
Відповідно до до ст. 12 Закону України Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо житлових приміщень не допускається.
Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси.
Єдиним доказом тверджень позивача є лише акти про не проживання відповідачів від 19.03.2024 року завірені КП ДЄЗ Океан зі слів сусідів.
Проте, згідно постанови Верховного Суду від 21 вересня 2022 року по справі №645/5557/16-ц акт, складений сусідами, щодо непроживання відповідачів у спірній квартирі не свідчить про наявність підстав для задоволення позову. Крім того, саме по собі непроживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Причини непроживання відповідачів у квартирі з цього акта встановити неможливо.
На підставі зазначеного та з урахуванням недостатності доказів по справі суд вважає за належне відмовити у задоволенні позову.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 259, 263, 264, 265, 268, 280-289, 354, 355 ЦПК України, суд
У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , де третіми особами визначені: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Орган опіки та піклування миколаївської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 )
Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: невідомий, адреса: АДРЕСА_4 )
Відповідач - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: невідомий, адреса: АДРЕСА_4 ), яка також діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: невідомий, адреса: АДРЕСА_4 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: невідомий, адреса: АДРЕСА_4 )
Відповідач - ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: невідомий, адреса: АДРЕСА_4 )
Третя особа - ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 )
Третя особа - ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_4 )
Суддя Яна Анатоліївна Чернявська