судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Ситнік О. М.
за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича, заінтересована особа - Акціонерне товариство (далі - АТ) «Піреус Банк МКБ»
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 січня 2021 року в складі судді Зоріної Д. О. та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року в складі суддів Триголова В. М., Дорош А. І., Лобова О. А.
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій зазначив, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В. Л. перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1, відкрите 06 лютого 2019 року на підставі виконавчого листа № 537/522/15-ц від 24 вересня 2015 року, виданого Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Піреус Банк МКБ» заборгованості за кредитним договором від 02 квітня 2008 року № КЛ/08-2 у розмірі 258 519,66 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) на день ухвалення рішення було еквівалентно 6 191 051,05 грн.
21 травня 2019 року приватний виконавець отримав звіт № 365 про незалежну оцінку майна, згідно з яким вартість майна становить 1 355 000,00 грн, з яких вартість незавершеного будівництва складає 1 223 000 грн, а земельної ділянки - 132 000,00 грн.
З результатами оцінки він ознайомився 30 вересня 2019 року.
Заявник вважав вказану оцінку майна необ`єктивною, що не може використовуватись для продажу майна на електронних торгах, оскільки оцінювач:
- недостатньо дослідив об`єкт оцінки;
- у звіті не провів аналіз ринку нерухомості подібних об`єктів;
- взяв до уваги об`єкти порівняння, які не є аналогічними до об`єкта оцінки;
- некоректно застосував коригуючі коефіцієнти.
Просив визнати неправомірними дії приватного виконавця в частині визначення вартості арештованого майна на підставі звіту про незалежну оцінку майна від 21 травня 2019 року № 365.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
14 січня 2021 року ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що дії приватного виконавця в ході проведення виконавчого провадження відповідали вимогам чинного законодавства. Боржник фактично не оскаржував рішення, дії або бездіяльність приватного виконавця, а не погоджувався саме із висновком (звітом) суб`єкта оціночної діяльності щодо оцінки вартості майна боржника, який не є рішенням, дією або бездіяльністю виконавця, тому не є предметом судового контролю, визначеним статтею 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Справа переглядалась апеляційним судом неодноразово.
Останньою постановою Полтавського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 січня 2021 року - без змін.
Суд апеляційної інстанції керувався тим, що висновком експерта від 15 листопада 2019 року № 120, складеним за результатами проведеного експертного будівельно-технічного дослідження на замовлення ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» судовим експертом Федоровим Д. Ф., встановлено, що звіт про незалежну оцінку від 20 травня 2019 року № 365 вцілому відповідає вимогам нормативно правових актів з оцінки майна, методології, методам, оціночним процедурам порівняльного підходу, містить недоліки, які не вплинули на достовірність вартості.
Апеляційний суд відхилив посилання заявника на рецензію № VR200115-001-R від 15 січня 2020 року на звіт № 365 про незалежну оцінку майна від 20 травня 2019 року, виконану оцінювачем Новічевським Р. А. на замовлення ОСОБА_1 , зазначивши, що вона, з урахуванням висновку експерта від 15 листопада 2019 року № 120, не підтверджує оспорюваною оцінкою занижено ринкову вартість об`єкта нерухомого майна.
Крім того, апеляційний суд врахував, що ОСОБА_1 більше чотирьох років добровільно не виконує рішення суду, яким з його стягнуто заборгованість за кредитним договором, та те, що об`єкт незавершеного будівництва та земельна ділянка на момент подання скарги реалізовані шляхом проведення електронних торгів.
У грудні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просив скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 січня 2021 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року і ухвалити нове рішення про задоволення вимог скарги.
Постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року в цій справі скасовано постанову апеляційного суду від 20 квітня 2021 року у зв`язку з неврахуванням судом апеляційної інстанції вказаних висновків Великої Палати Верховного Суду, проте приймаючи оскаржувану постанову від 22 листопада 2021 року апеляційний суд у порушення статті 417 ЦПК України вказівки суду касаційної інстанції не врахував.
Вказує про неврахування судами попередніх інстанції того, що в звіті про незалежну оцінку майна від 21 травня 2019 року № 365 об`єктом оцінки є незавершене будівництво - недобудований будинок, проте рецензент Новічевським Р. А. у рецензії № VR200115-001-R від 15 січня 2020 року на вказаний звіт № 365 наголошував, що об`єктом оцінки є сукупність будівельних матеріалів (рухоме майно). Суди не врахували висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 916/633/19, про те, що об`єкт незавершеного будівництва є лише сукупністю належних забудовнику будівельних матеріалів і наявність судового рішення про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на новостворену річ - об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) в розумінні статті 181 та частини другої статті 331 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
18 грудня 2024 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 січня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року залишено без змін.
Із висновками колегії суддів не погоджуюся, тому відповідно до частини третьої статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Частинами третьою, четвертою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Згідно з частинами першою, другою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.
Виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів (зокрема й оцінку майна), а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими виконавчою службою укладається відповідний договір.
При розгляді скарги на дії державного виконавця з оцінки майна суд має встановити саме дотримання виконавцем процедури оцінки майна, на яке накладено стягнення, а також перевірити дотримання іншими особами, які ним залучалися до виконавчих дій, вимог чинного законодавства.
У вказаній справі ОСОБА_1 посилався на те, що при оцінці вартості майна виконавцем допущено порушення його прав.
Вказував, що 17 травня 2019 року приватний виконавець виніс постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності для оцінки описаного та арештованого майна.
21 травня 2019 року приватний виконавець отримав звіт № 365 про незалежну оцінку майна. 11 липня 2019 року предмет іпотеки реалізовано.
Водночас боржник ознайомився з результатом оцінки лише 30 вересня 2019 року, тобто після реалізації майна.
ОСОБА_1 замовив рецензію на звіт № 365, у якій вказано, що цей звіт містить численні порушення вимог законодавства, про що зазначено і в фактичних обставинах цієї постанови.
Отже суди мали встановити, чи дотримано було приватним виконавцем вимоги щодо своєчасного і належного повідомлення боржника про наявність звіту № 365, чи забезпечено боржнику можливість своєчасного рецензування цього звіту, а відтак - чи забезпечено права боржника як сторони виконавчого провадження у можливості реалізувати свої процесуальні права на забезпечення дотримання його майнових прав, оскільки саме оцінка описаного і арештованого майна має визначальне значення за якою ціною буде реалізовано таке майно, а як наслідок - чи будуть погашені майнові зобов`язання боржника.
Висновок суду за наслідками розгляду скарги має значення і щодо можливості боржника визначати майнову шкоду, спричинену незаконними діями приватного виконавця.
Вважаю, що касаційну скаргу необхідно було задовольнити частково, рішення судів попередніх інстанцій скасувати, справу повернути на новий розгляд до суду першої інстанції з вказівкою, на які питання мав зосередити увагу суд першої інстанції з урахуванням доводів касаційної скарги.
Суддя О. М. Ситнік