Справа № 536/977/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Клименко С.М.

за участю секретаря судового засідання Веремєєвої О.Р.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до Вищого навчального закладу "Університет імені Альфреда Нобеля", треті особи: Міністерство освіти і науки України, Філія «Кременчуцький інститут вищого навчального закладу «Університет імені Альфреда Нобеля», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними змін істотних умов праці, стягнення недорахованої заробітної плати, компенсації втрати коштів за час затримки розрахунку, про визнання незаконним наказу про звільнення, про поновлення на роботі, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації втрати коштів за час затримки розрахунку, про відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявив клопотання, де просив розглянути подану ним 23.10.2024 заяву про відвід головуючої судді Клименко С.М., яка до теперішнього часу не розглянута.

В обґрунтування своєї заяви посилається на процесуальні порушення свідомо вчинені суддею, що унеможливлює реалізацію ним його процесуальних прав, що викликає в нього недовіру до судді, сумніви в її об`єктивності та неупередженості. Вказує, що суддя Клименко С.М. не бажає досліджувати докази, які він надав, не витребувала запитуємих ним документів, затягує розгляд справи.

Його попередні заяви про відвід судді Клименко С.М. залишені без задоволення.

Установлено, що призначений на 23.10.2024 розгляд цієї справи не відбувся в зв`язку з розглядом заяви ОСОБА_1 про відвід судді Клименко іншим складом суду. Заява, яка розглядається, про відвід судді Клименко С.М. ОСОБА_1. подав 23.10.2024, тобто в день призначений для розгляду справи, і відповідно до положень ст.40 ЦПК України вирішується судом, що розглядає справу.

Згідно ч.1-3 ст.40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Відповідно до ч. 1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Підстави для відводу судді передбачені ст. 36 ЦПК України і розширеному тлумаченню не підлягають.

Тобто, головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, а наявність безсторонності повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішенні по справі «Білуха проти України»).

Суддя виконує свої професійні обов`язки незалежно, виходячи виключно з фактів, установлених на підставі власної оцінки доказів, розуміння закону, верховенства права, що є гарантією справедливого розгляду справи у суді, не зважаючи на будь-які зовнішні впливи, стимули, загрози, втручання або публічну критику.

Як зазначає Європейський суд з прав людини у рішенні від 24.05.1989 у «Справі Гаусшильдта», найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, заява № 11/1987/134/188, § 48).

Водночас, несприятлива позиція суду з питань права сама по собі не породжує сумнівів в неупередженості (рішення «Кастілло Альгар проти Іспанії»).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення в порядку, визначеному положеннями ЦПК України.

Із наведеного слідує, що відвід повинен бути вмотивований із наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, то це є підставою для відмови у його задоволенні.

Не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Таким чином, незгода сторони з процесуальними рішеннями та діями головуючого судді під час судового розгляду не може бути підставою для відводу судді.

У заяві про відвід судді Клименко С.М. від 23.10.2024 ОСОБА_1 не навів фактів прояву суддею поведінки, яка б свідчила про її упередженість чи небезсторонність чи особисту зацікавленість у цій справі.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правового обгрунтування підстав відводу головуючої судді, будь-яких даних та доказів, які б свідчили про особисту зацікавленість головуючого судді у результатах розгляду справи або викликали б обґрунтовані сумніви щодо неупередженості та необ`єктивності судді під час судового розгляду даної справи.

З огляду на викладене, суд залишає без задоволення заяву ОСОБА_1 про відвід судді Кременчуцького районного суду Полтавської області Клименко С.М.

Керуючись ст.36, 40 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Залишити без задоволення заяву ОСОБА_1 про відвід головуючій судді Кременчуцького районного суду Полтавської області Клименко С.М.

Ухвала окремо оскарженню не підлягає.

СуддяО. О. Колотієвський

Повний текст ухвали складено 26.12.2024.