Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/3140/23

30 січня 2024 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: представника позивача, адвоката - Брайляк Е.Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2023 року адвокат Брайляк Е.Я. в інтересах ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом, сформованим в системі «Електронний суд», до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що 17.06.2022 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з відповідачем ОСОБА_2 у Надвірнянському відділі ДРАЦС у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис № 179.

Від шлюбу у сторін по даній справі народилася одна дитина: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час є малолітнім.

Зазначає, що як стверджує позивач, до укладення шлюбу, між сторонами були теплі і щирі стосунки, вони мали взаємні почуття любові та поваги один до одного, спільні погляди на життя, бажання створити сім`ю, однак, після його реєстрації їхні погляди на спільне життя змінились.

Зокрема, після народження сина відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали поступово погіршуватись, при будь-якій нагоді виникали сварки. Позивач вказує, що відповідач втратила до нього такі відчуття як любов, повага, взаєморозуміння, а також те, що відносини близькості між ними давно відсутні.

З 16.11.2020 року по даний час ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою від 25.10.2023 року за №725 (а.с.15).

28.06.2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів і згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.10.2023 року було ухвалено стягувати з останнього на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13-14).

Таким чином, спільне життя у позивача з відповідачем не склалося, через різні погляди на сімейне життя, вирішення сімейних проблем, різне розуміння подружніх обов`язків, виховання дитини тощо.

Як стверджує позивач, можливості зберегти сім`ю - немає. Подружні відносини між ними припинилися, вони окремо проживають один від одного, спільного господарства не ведуть, що привело до того, що сторони по даній справі стали чужими людьми.

Також ОСОБА_1 , в обґрунтування своїх вимог, звертає увагу, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а оскільки відповідач не бажає підтримувати наведені постулати, тому позивач не має наміру зберігати даний шлюб між ними. Крім того, сторони по справі вже впродовж десяти місяців проживають окремо.

З огляду на викладене, враховуючи те, що погляди подружжя на сімейне життя змінилися, почуття любові стали відсутніми в їхньому житті, ОСОБА_1 вважає, що надання строку на примирення не виправить стан їхніх шлюбних відносин, так як спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів, тому, це лише погіршить стан їх відносин з відповідачем та продовжить їх перебіг у часі. Також позивач вказує на те, що йому відомі факти подружньої зради з боку ОСОБА_2 і зазначає, що остання вже публічно прийняла пропозицію від іншого чоловіка, зневажаючи його ( ОСОБА_1 ) почуття, сімейні цінності, тощо.

Таким чином, позивач вважає за необхідне розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 , оскільки на сьогоднішній день він має тільки формальний характер.

Отже, представник позивача просить шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвати та стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по даній справі.

В судовому засіданні представник позивача вимоги ОСОБА_1 підтримала з підстав, наведених в позовній заяві та просила їх задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, натомість надіслала на адресу суду відзив на позов ОСОБА_1 , в якому, з підстав наведених у ньому, також просить шлюб між ними розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « ОСОБА_4 » та проводити розгляд справи за її відсутності.

Разом з тим, у своєму відзиві відповідач просила суд відмовити позивачу в стягненні з неї на його користь сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу.

Вислухавши представника позивача, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог, вивчивши відзив на позов та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб, що долучене до матеріалів справи, згідно якого вказаний шлюб зареєстровано 17.06.2022 року у Надвірнянському відділі ДРАЦС у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис № 179.

Від шлюбу у сторін по даній справі народилася одна дитина: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час є малолітнім (а.с.12).

Разом з тим судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини та проживають окремо протягом часу, який оцінюється тривалим, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, а тому їх шлюб носить формальний характер.

Відповідно до змісту п.10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Однак, з огляду на вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що сторони протягом тривалого часу проживають окремо, не підтримують сімейних відносин і не мають наміру підтримувати їх в подальшому та стверджують, що вони як подружжя втратили почуття поваги та любові один до одного, наміру зберегти сім`ю у них немає.

За таких обставин суд вважає, що позов в частині розірвання шлюбу підставний, так як в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи, які викладені в позовній заяві і які не спростовано стороною відповідача та встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Позивач та відповідач не вживають заходів для примирення, тривалий час не підтримують жодних стосунків як подружня пара, а за таких обставин даний шлюб існує формально.

Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати.

Крім того, суд констатує, що сторони дійшли спільної згоди щодо місця проживання малолітньої дитини, оскільки ними не заявлялись вимоги про визначення місця її проживання, а тому питання про місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 після розірвання шлюбу, судом не вирішується.

Що стосується розподілу судових витрат по даній справі, суд констатує наступне.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з тим суд констатує, що у відповідності до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, відповідно до п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №753/15683/15.

Згідно ч.5 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як зазначено вище, правнича допомога надавалась позивачу ОСОБА_1 адвокатом Брайляк Е.Я. на підставі договору про надання правової допомоги №0811/23 від 08.11.2023 року (а.с.16-17).

Згідно долучених стороною позивача до матеріалів справи розрахунку суми витрат на правову допомогу від 28.12.2023 року та квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 28.12.2023 року, витрати ОСОБА_1 на правничу допомогу склали 4000 грн. 00 коп. (а.с.5, 6).

Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, складність справи та виконані адвокатом роботи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. 00 коп.

Також, з відповідача в користь позивача слід стягнути 1073 грн. 60 коп. сплаченого судового збору, а всього судових витрат 3073 грн. 60 коп.

На підставі ст.ст.24, 105, 110, 112 СК України, керуючись ст.ст.133, 137, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який зареєстрований 17.06.2022 року у Надвірнянському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис № 179 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої: АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 1073 грн. 60 коп. сплаченого судового збору та 2000 грн. витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, а всього 3073 грн. 60 коп.

В решті вимог позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення

складено 01.02.2024 року.

Суддя Грещук Р.П.