Справа № 135/1181/24
Провадження № 2/135/381/24
19.12.2024 м. Ладижин Вінницька область
Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Волошиної Т.В.,
за участі секретаря судових засідань Глушко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ладижині Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,
І. Стислий виклад позицій сторін.
1. Виклад позиції позивача.
16 вересня 2024 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, у якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на підставі судового наказу Ладижинського міського суду Вінницької області від 9 жовтня 2018 року на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) до 1/8 частини.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до судового наказу Ладижинського міського суду Вінницької області від 09.10.2018 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягувалися аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу).
Позивач отримує заробітну плату у військовій частині НОМЕР_1 НГУ в середньому розмірі 25 000 грн та щомісячно сплачує аліменти на дитину, що становить не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
20.07.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб. ОСОБА_1 допомагає матеріально утримувати дітей своєї дружини. Окрім того, 06.09.2023 ОСОБА_1 було укладено договір оренди квартири № 0609-1, згідно п. 5.1 якого останній, як орендар має сплачувати щомісячно за користування квартирою 6000 грн.
За вказаних обставин вважає, що сімейний стан позивача ОСОБА_1 змінився, що є підставою зменшення розміру стягуваних з останнього розміру аліментів.
Відповідач ОСОБА_2 відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подавала.
ІІ. Пояснення сторін.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
19.12.2024 представник позивача ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та його представника відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останні скористалися своїми процесуальними правами.
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 24 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. У зазначеній ухвалі суду відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву протягом 15 днів із дня отримання цієї ухвали.
Відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від відповідача до суду не надходило, як і повідомлень про іншу адресу. Відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та додатками, а також судової повістки на адресу його зареєстрованого місця проживання. Однак, як видно з рекомендованого повідомлення, поштове відправлення не було вручено під час доставки.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформулював правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для визнання повідомлення належним, оскільки отримання листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в цьому випадку суду. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (провадження № 11-268заі18), а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, та від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18, листи, які повернулися з відміткою або довідкою поштового відділення про причину повернення «за закінченням терміну зберігання» чи «інші причини», вважаються належно врученими. Це можливо за умови, що такі листи були направлені на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адресу для листування.
Таким чином, судом вжито належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав і інтересів.
За таких обставин суд вважає можливим розглядати справу за наявними у ній матеріалами, оскільки під час підготовки справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи.
Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Отже, суд має підстави для заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення на підставі наявних доказів, про що постановлено ухвалу відповідно до статей 280281 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 встановлено, що дитина ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 (а.с. 4).
Згідно із судовим наказом Ладижинського міського суду Вінницької області від 9 жовтня 2018 року за № 135/1288/18 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються з 18 вересня 2018 року аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 79).
З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 видно, що 20 липня 2023 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 , після чого прізвище дружини змінено на « ОСОБА_7 » (а.с. 6).
ОСОБА_1 6 вересня 2023 року уклав договір оренди за № 0609-1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Термін оренди становить 11 місяців, а орендна плата 6000 грн на місяць (а.с. 5).
З довідки про доходи, виданої ВЧ НОМЕР_1 за № 316 від 17 листопада 2023 року, встановлено, що нарахований ОСОБА_1 , як водієві ВЧ НОМЕР_1 , розмір заробітної плати/грошового забезпечення за період із 2 травня 2023 року по 31 жовтня 2023 року становить 263 475 грн 84 коп.: травень 2023 року 4 862 грн 90 коп.; червень 2023 року 24 946 грн 94 коп.; липень 2023 року 51 222 грн 00 коп.; серпень 2023 року 25 611 грн 00 коп.; вересень 2023 року 25 611 грн 00 коп.; жовтень 2023 року 131 222 грн 00 коп. (а.с. 10).
V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.
Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України (СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно зі статтею 192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або домовленістю між батьками, може бути зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника чи одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них, а також у інших випадках, передбачених Кодексом. Перелік обставин, які можуть бути підставами для зміни розміру аліментів, є вичерпним.
З огляду на зміст статей 181 та 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. У разі значного покращення матеріального становища платника аліментів мати дитини має право подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. У свою чергу, значне погіршення матеріального становища платника може бути підставою для зменшення розміру аліментів.
Зазначені правові норми свідчать про можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав. Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що підставами для зміни розміру аліментів є як зміна матеріального становища, так і зміна сімейного стану.
Такі положення не виключають можливості одночасного настання обох підстав: зміни сімейного та матеріального стану. Водночас зміна сімейного стану є самостійною, незалежною підставою для зміни розміру аліментів.
При вирішенні вимог щодо зміни розміру аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан обох сторін, а також врахувати погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
Відповідно до частини третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи й на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення (частини перша й друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частина перша статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже особа, яка є платником аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо змінилось матеріальне становище або сімейний стан платника або одержувача аліментів. Зміна сімейного стану є окремою підставою для зміни розміру аліментів.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що розмір аліментів може бути змінений у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршенням чи поліпшенням здоров`я когось із батьків.
У розумінні статті 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України, саме ініціатор позову має доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.
На підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів позивач посилається на зміну сімейного стану (друге одруження) та матеріального стану (утримання дітей дружини та необхідність сплачувати оренду за житло), що значно збільшило його витрати.
Однак позивач не надав належних та допустимих доказів того, що з моменту винесення судового наказу про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від його заробітку (доходу) щомісячно, суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.
Щодо утримання дітей дружини. Позивач стверджує, що допомагає утримувати дітей своєї дружини ОСОБА_5 . Водночас він не надав жодних належних доказів про наявність у дружини дітей, які потребують утримання, зокрема свідоцтв про народження чи інших документів, які підтверджують цей факт. Таким чином, суд не може врахувати цей аргумент як підставу для зменшення розміру аліментів.
Щодо оренди житла. Позивач на підтвердження необхідності сплати оренди за житло надав договір оренди квартири від 06.09.2023, термін дії якого закінчився до моменту подання позову. Ненадання чинного договору оренди або інших доказів про постійні витрати на оренду житла позбавляє суд можливості врахувати цей аргумент як підставу для зменшення розміру аліментів.
Щодо погіршення матеріального стану. Позивач не надав доказів, які б свідчили про суттєве погіршення його матеріального стану після винесення судового наказу про стягнення аліментів. Відсутність документів про зменшення доходів, збільшення витрат або інші обставини, що об`єктивно ускладнюють виконання зобов`язань щодо сплати аліментів, свідчить про необґрунтованість його вимог.
Щодо відповідності аліментів законодавству. Розмір аліментів, визначений судовим наказом, відповідає нормам сімейного законодавства України та принципу забезпечення найкращих інтересів дитини. Зменшення цього розміру без належного обґрунтування суперечитиме інтересам дитини та порушуватиме її право на належний рівень життя, гарантований Конвенцією про права дитини.
Аналізуючи зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що належних та допустимих доказів того, що змінилися обставини, які існували на момент винесення судового наказу про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також позивач не надав доказів зміни його матеріального стану або стану здоров`я, внаслідок чого виникла б необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2022 року у справі № 712/6313/21.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що сам факт утримання платником аліментів дітей у другому шлюбі без підтвердження належними та допустимими доказами погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2017/19.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20.
Діти від попереднього шлюбу не повинні бути звужені у правах через утримання платником аліментів іншої дитини, тобто батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21).
Суд також враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, особливо на перших роках її життя, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обидва з батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, у даному випадку матір.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази та врахувавши законодавство, суд дійшов висновку, що позивач не надав достатніх підстав для задоволення позову. Зменшення розміру аліментів без належного обґрунтування суперечитиме інтересам дитини, а також встановленим нормам сімейного та міжнародного права.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.
З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати слід покласти на позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, 141, 206, 229, 258, 259, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовити.
Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи залишити за позивачем.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільного процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення складено та підписано суддею 19.12.2024.

Суддя