Провадження №2/752/6618/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кокошка О.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою адвоката Лебединської Надії Сергіївни, поданої в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Лебединська Надія Сергіївна в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.02.2022 у справі №752/20333/20 з позивача стягуються аліменти на утримання сина у розмірі 5 000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення ним повноліття, а також на утримання відповідача у розмірі 2 000 грн щомісячно з 19.10.2020 до досягнення дитиною шестирічного віку. Зазначене судове рішення було пред`явлено відповідачем до виконання, державним виконавцем відкрито виконавче провадження НОМЕР_3. 20.02.2023 позивач отримав від державного виконавця інформацію щодо наявної у нього заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 40 000,00 грн, яка була сплачена позивачем цього ж дня. 23.02.2023 позивач отримав розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, згідно якого нарахування аліментів на утримання матері дитини безпідставно здійснювалося протягом двох років, у зв`язку із чим із позивача безпідставно було стягнуто 22 774,24 грн, про що державним виконавцем видано довідку за результатами проведеного перерахунку. Відповідач відмовляється повернути позивачу безпідставно отримані кошти, а державний виконавець відмовив у зарахуванні цих коштів на сплату аліментів по утриманню сина у виконавчому провадженні № 69303703.

З урахування зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 22 774,24 грн та відсотки за користування ними за 18 місяців у розмірі облікової ставки НБУ. Судові витрати покласти на відповідача.

22.08.2024 судом постановлена ухвала про відкриття провадження у справі, якою справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_4 заперечила проти задоволення позову, посилаючись на те, що між сторонами виникли аліментні зобов`язання, які виконувалися позивачем за рішенням суду в межах виконавчого провадження НОМЕР_3, а відтак не можуть підпадати під трактування як безпідставно набуті грошові кошти. Відповідач просить суд покласти на позивача судові витрати, які вона очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи.

У відповіді на відзив відповідача на позовну заяву адвокат Лебединська Н.С. вказала, що на думку сторони позивача у даному випадку мала місце саме помилка розрахунку державного виконавця щодо невірного розрахунку дати до якої необхідно було стягувати аліменти на утримання матері дитини. При цьому недобросовісність відповідача порушує права позивача.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини, внаслідок чого позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.02.2022 у справі №752/20333/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5000 гривень, щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову (19.10.2020) і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі 2000 гривень за період з 19.10.2020 до досягнення дитиною шестирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Постановою державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) від 08.07.2022 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 на виконання виконавчого листа № 752/20333/20 від 05.04.2022, виданого Голосіївським районним судом м. Києва.

Постановою державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) від 24.03.2023 закінчено виконавче провадження № НОМЕР_4 на виконання виконавчого листа № 752/20333/20 від 05.04.2022, виданого Голосіївським районним судом м. Києва.

Згідно розрахунку заборгованості від 20.02.2023 ВПНОМЕР_4 станом на 01.02.2023 заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_1 становить 47 306,76 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості від 23.03.2023 ВП НОМЕР_4 станом на 01.03.2023 заборгованість по сплаті аліментів у ОСОБА_1 відсутня. Переплата складає 22 774,24 грн.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 16.01.2020 у справі № 753/15556/15-ц, вказано, що за ст. 1212 ЦК України зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:

а) набуття або збереження майна;

б) набуття або збереження за рахунок іншої особи;

в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Згідно з положеннями ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті:

1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;

2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, за загальним правилом, передбаченим частиною першою статтею 1215 ЦК України, безпідставно набуті аліменти не підлягають поверненню.

Аналіз частини першої статті 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 677/876/21.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права.

Цивільний кодекс України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (ч.5 ст. 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.

З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жодних доказів на підтвердження рахункової помилки та недобросовісності відповідача позивачем подано не було.

Зважаючи на те, що грошові кошти перераховувались позивачем відповідачу у відкритому виконавчому провадженні № НОМЕР_4 на виконання виконавчого листа №752/20333/20 від 05.04.2022, виданого Голосіївським районним судом м. Києва, і у справі відсутні дані про те, що здійснення вказаних платежів є результатом рахункової помилки та недобросовісності набувача коштів.

Та обставина, що аліменти у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 було стягнуто поза строк, встановлений у виконавчому документі не є рахунковою помилкою у розумінні закону.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі № 382/1728/18.

Відтак у даних правовідносинах позивачем обрано невірний спосіб захисту.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки передбачені цивільним законодавством підстави для повернення грошових коштів (сплачених позивачем аліментних платежів), на підставі вимог статті 1212 ЦК України відсутні, і в силу вимог статті 1215 ЦК України ці кошти поверненню позивачу не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, тому судовий збір за подання позову покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви адвоката Лебединської Надії Сергіївни, поданої в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: адвокат Лебединська Надія Сергіївна місцезнаходження: Київська область, м. Гостомель.

Відповідач: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення складене 24.12.2024.

Суддя О. Б. Кокошко