КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2024 року

справа № 752/10137/19

провадження № 22-ц/824/6637/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.

при секретарі: Шереметьєвій М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа: Київська міська державна адміністрація

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 липня 2023 року, постановлено під головуванням судді Плахотнюк К.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Київська міська державна адміністрація про поділ майна подружжя набутого у шлюбі,-

ВСТАНОВИВ:

20.05.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя до ОСОБА_2 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою зазначено, що з 21.09.2002 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано Дарницьким районним судом м. Києва 12.12.2018 року.

У період шлюбу на підставі кредитної угоди та інвестиційної угоди від 12 листопада 2003 року подружжям придбано квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку оформлено на відповідача ОСОБА_2 .

Просила розділити квартиру АДРЕСА_1 , яка є спільною сумісною власністю подружжя, шляхом присудження позивачу грошової компенсації у розмірі її вартості, що складає 750 000 грн, стягнувши її з відповідача ОСОБА_2 .

Також просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі 969 530,91 грн; витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 6 864,40 грн, сплачений судовий збір у розмірі 5 763 грн, що становить належну до стягнення суму у розмірі 982 158 гривень 31 копійка.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду 28 грудня 2023 року представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги обгрунтовані тим, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи. Судом також не в повній мірі були досліджені докази. ОСОБА_2 були додані до суду квитанції про сплату кредитних зобов`язань, що підтверджуть оплату платежів особистими коштами. Позивачем не доведено факту придбання спірної квартири за спільні кошти подружжя. Зазначає, що позивач не працювала, а виплата зобов`язань, проведення ремонтних робіт здійснювалось за кошти відповідача.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судове засідання позивач не з`явився про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Спірне майно, а саме квартира АДРЕСА_1 набуто відповідачем у період перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, а тому з наведених вище норм закону можна зробити висновок, що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя і частки у цьому майні дружини та чоловіка є рівними. З огляду на встановлені судом обставини, заявлені позивачкою ОСОБА_1 вимоги про поділ майна подружжя до ОСОБА_2 , підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 21.09.2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому щлюбі, який розірвано на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва 12.12.2018 року (а.с. 5,6).

У період шлюбу, а саме 12.11.2003 року між Київською міською державною адміністрацією, від імені якої діє Головне управління житлового забезпечення, та ОСОБА_2 укладено кредитну угоду № 11 про пільгове довготермінове кредитування житлового будівництва відповідно до умов якого Управління, яке виступає Розпорядником кредитних коштів на підставі розпорядження КМДА від 02.04.2003 № 561 та рішення КМР від 28.12.2002 № 232/392, надає позичальнику кредит в розмірі 96787,94 гривень строком на 30 років: до 31 березня 2034 року на фінансування будівництва житла для молодих сімей та одиноких молодих громадян, а позичальник зобов`язується дотримуватись цільового призначення кредиту та у встановлені строки вносити визначені цим договором суми коштів до повного погашення своїх зобов`язань щодо повернення кредиту (а.с. 10). Ця угода укладається з позичальником лише за умов: виконання ним умов Інвестиційної угоди про інвестування у житлове будівництво укладеної між замовником та позичальником та внесення на площі житла (попередній внесок) та на витрати, пов`язані з забезпеченням виконання Кредитної угоди (завдаток) (п. 1.3).

12.11.2003 року між Київською міською державною адміністрацією, в подальшому Головне управління житлового забезпечення, та ОСОБА_2 укладено Інвестиційну угоду № 11 про інвестування житлового будівництва згідно з якою Головне управління зобов`язується збудувати і передати інвестору конкретну квартиру, а інвестор зобов`язується забезпечити відповідне фінансування будівництва квартири згідно цієї угоди та прийняти її у свою власність (а.с. 12). Об`єкт фінансування: двокімнатна квартира загальною площею 72,67 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , вартістю 107 542,15 грн. При цьому, враховуючи склад сім`ї Інвестора, йому надаються такі пільги: пільги щодо сплати відсотків за користування кредитом: звільняється від сплати відсотків за користування кредитом (п. 1.2.1).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 07.04.2004 року, виданого Головним управління житлового забезпечення, квартира АДРЕСА_1 , складається з 2 кімнат, жилою площею 31,50 кв.м. загальною площею 72,60 кв. м. дійсно належить ОСОБА_2 на праві приватної власності (а.с. 9).

Ухвалою від 01.04.2021 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу (а.с. 218).

У лютому 2023 року від представника позивачки - адвоката Осіпова О.А. надійшла уточнена позовна заява (доповнення про збільшення позовних вимог), у якій позивачка, відповідно до висновку експерта, просила розділити квартиру АДРЕСА_1 , яка є спільною сумісною власністю подружжя, шляхом присудження позивачу грошової компенсації у розмірі її вартості, що складає 1 462 780,50 грн, стягнувши її з відповідача ОСОБА_2 .

Також просила стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 5 763 грн та 6 864,40 грн витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи № 20248/21-42.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України).

У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

Судом встановлено, що у період шлюбу між Київською міською державною адміністрацією, від імені якої діє Головне управління житлового забезпечення, та ОСОБА_2 укладено кредитну угоду № 11 про пільгове довготермінове кредитування житлового будівництва відповідно до умов якого Управління, яке виступає Розпорядником кредитних коштів на підставі розпорядження КМДА від 02.04.2003 № 561 та рішення КМР від 28.12.2002 № 232/392, надає позичальнику кредит в розмірі 96 787,94 гривень строком на 30 років.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 зазначається, що конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне майно придбано сторонами за час шлюбу та проживання однією сім`єю, подружжя мало спільний бюджет на час придбання спірного майна.

ОСОБА_2 не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте за час шлюбу, що є її процесуальним обов`язком.

Натомість суд першої інстанції, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, правильно застосувавши наведені вище норми права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірна квартира є спільним майном подружжя, оскільки ОСОБА_2 не доведено належними доказами того, що ця квартира була придбана за його особисті кошти, та обґрунтовано з урахуванням вимог частини першої статті 70 СК України розділив квартиру АДРЕСА_1 , яка є спільною сумісною власністю подружжя, шляхом присудження позивачу грошової компенсації у розмірі її вартості, що складає 750 000 грн, стягнувши її з відповідача ОСОБА_2 ..

Ураховуючи зазначене, презумпція спільності права власності подружжя на це майно сторонами не спростована.

Суд першої інстанції встановив усі обставини справи, надав їм належну правову оцінку та ухвалив законне рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: