Справа № 454/1918/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

за участю секретаря Калиш В.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивачів - адвоката Матвійчук Г.М.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Огорілко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи Сокальської міської ради Львівської області про визнання права користування житловим будинком,

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися в суд та просять визнати за ними право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує наступним.

Позивачка ОСОБА_3 з 08.08.1995р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано рішенням суду від 07.04.2015р.

Позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_1 є їх спільними дітьми.

ОСОБА_7 з часу укладення шлюбу проживає без реєстрації в житловому будинку АДРЕСА_1 , а позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживають там без реєстрації з моменту народження.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_2 , однак теж проживає без реєстрації по АДРЕСА_1 . Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані та проживають по АДРЕСА_1 .

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровані по АДРЕСА_3 та є співвласниками даної квартири, однак постійно проживають по АДРЕСА_1 , оскільки належна їм квартира перебуває в аварійному стані та не може бути реконструйована.

Позивач ОСОБА_4 зареєстрований з відповідачем ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 , проте з народження по даний час проживає по АДРЕСА_1 .

Позивачі вважають, що мають право на проживання в житловому будинку по АДРЕСА_1 , оскільки це є єдиним місцем їх проживання та іншого придатного для проживання житла в них немає.

Єдиним власником спірного жила був ОСОБА_8 , який помер та жоден із спадкоємців не зареєстрував право власності на це житло.

В період з 1995 року по 2002 рік ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 самочинно провели реконструкцію житлового будинку по АДРЕСА_1 і такий втратив тотожність з тим, на який власником ОСОБА_8 було зареєстровано право власності та на даний час ні за ким не зареєстрований.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивачів - адвокат Матвійчук Г.М. в судовому засіданні позов підтримали.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Огорілко Ю.В. в судовому засіданні позову не визнали.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Огорілко Ю.В. подав відзив на позов, у якому на заперечення позовних вимог зазначив, що рішенням суду було визнано за ОСОБА_3 право на 1/3 частину реконструйованого житлового будинку по АДРЕСА_1 , однак рішенням суду апеляційної інстанції рішення суду в цій частині скасовано та відмовлено в задоволенні такої позовної вимоги, оскільки вона не надала доказів реконструкції цього будинку та співвласники не надавали згоди на проведення такої реконструкції.

В той же час, рішенням суду від 28.02.2017р. за ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 визнано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами та на земельну ділянку, призначену для будівництва і обслуговування цього будинку. Дане рішення набрало законної сили.

Право на користування позивачкою житловим будинком значно порушуватиме право відповідачів на користування та володіння цим майно, оскільки шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 розірвано багато років тому назад та ніхто з відповідачів не перебуває з нею в жодних родинних відносинах.

Представник позивачки - адвокат Матвійчук Г.М. подала відповідь на відзив та зазначила, що позивачка ОСОБА_3 має право на частину реконструйованого житлового будинку по АДРЕСА_1 та звернулася до суду з позовом про визнання 2/3 частин цього будинку спільною власністю з інших правових підстав.

Оскільки будинок був реконструйований в період перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в шлюбі та за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на частку вказаного будинку, їй також належить частка цього майна.

Представник третьої особи Сокальської міської ради Львівської області подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, щодо вирішення спору покликався на розсуд суду.

Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

08.08.1995р. між позивачкою ОСОБА_3 , та відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, що стверджується свідоцтвом від 20.01.2025р.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 07.04.2015р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Відповідно до свідоцтва від 15.07.2016р., позивачка ОСОБА_3 змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 ».

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є спільними дітьми позивачки ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 з 24.02.1994р. та позивач ОСОБА_1 з 20.11.1997р. зареєстровані по АДРЕСА_3 , а позивач ОСОБА_4 з 30.04.2003р. зареєстрований по АДРЕСА_2 , що стверджується відповідними записами в паспортах громадян України, витягом з будинкової книги та довідкою про реєстрацію місця проживання особи №49 від 19.11.2021р.

З відповідей №569 від 29.04.2010р. та №126 від 13.05.2010р. вбачається, що розпорядженням №303 від 14.09.1992р. житловий будинок АДРЕСА_4 визнано аварійним

З свідоцтва про право власності від 27.11.2012р. та витягу про державну реєстрацію прав від 01.12.2012р. встановлено, що право власності на квартину АДРЕСА_5 зареєстровано за позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по 1/2 частині за кожним.

З договору купівлі-продажу від 03.09.2002р., реєстраційного посвідчення від 13.09.2002р. встановлено, що ОСОБА_2 належить житловий будинок по АДРЕСА_2 .

З акта від 27.10.2003р. та завдання на проектування встановлено, що на належній ОСОБА_2 земельній ділянці по АДРЕСА_2 дозволено та розроблено проект будівництва торгово-готельного комплексу.

Згідно свідоцтва про право власності від 20.05.1987р. право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_8 .

Відповідно до витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі рішення Сокальського районного суду від 19.06.2015р. зареєстровано за ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_9 по 1/3 частині за кожним.

З акта перевірки проживання осіб №32 від 16.02.2015р., відповіді №62 від 30.03.2015р., акта про фактичн місце проживання станом на 2022 рік, відповіді №59 від 26.07.2022р. встановлено, що АДРЕСА_1 зареєстрвоані та проживають ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , а також проживають без реєстрації ОСОБА_2 , ОСОБА_13 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

З атестата про повну загальну середню освіту від 30.05.2014р. встановлено, що ОСОБА_1 здобув повну загальну середню освіту в 2014 році у Забузькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів.

В ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частин 1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Частиною 1 ст.156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985р., Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01.11.1996р. N9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Також, за змістом ст.65 ЖК України, за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

Судом встановлено, що позивачі не зареєстровані в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Також, позивачами не доведено, що вони з відповідачами як власниками житлового будинку ведуть спільне господарство, позивачка ОСОБА_3 не перебуває в родинних відносинах з відповідачами.

Окрім того, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є власниками квартири АДРЕСА_5 та зареєстровані в даному житлі. Позивачка ОСОБА_3 була зареєстрована в даному житлі до укладення шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 та по даний час не змінювала зареєстрованого місця проживання.

Місце проживання ОСОБА_4 зареєстровано по АДРЕСА_2 .

Враховуючи зазначене, визнання за позивачами права на проживання в належному відповідачам житловому будинку буде втручанням у право власності останніх.

Неналежний стан належного позивачам житла не є підставою для обмеження права власності відповідачів, оскільки саме вони повинні дбати про належне їм майно.

За таких підстав, позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи Сокальської міської ради Львівської області про визнання права користування житловим будинком - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Сокальська міська рада Львівської області, , місцезнаходження: вул.Шептицького,44, м.Сокаль, Львівська область.

Головуючий: М. Я. Адамович