Дата документу 28.11.2024
Справа № 334/3925/24
Провадження № 2/334/2017/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі

судді Бредіхіна Ю.Ю.,

за участю секретаря Жураківської В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення суми,

установив

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення грошових коштів із відповідачів, який обґрунтував тим, що між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «НАДРА» 23.11.2007 укладено кредитний договір № 17/2007/3047 на підставі якого ВАТ КБ «НАДРА» надав відповідачу 1 кредитні кошти у сумі 81 300 доларів США.

Того ж дня, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між ОСОБА_2 (відповідач 2) та ВАТ КБ «НАДРА» укладено договір поруки відповідно до якого відповідач 2, у разі невиконання відповідачем 1 умов кредитного договору, стає солідарним боржником та відповідає перед Банком всім своїм майном, яке йому належить на праві власності та особистими коштами (п.1 вказаного договору Поруки).

У зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «НАДРА» звернулося до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.03.2011 у справі № 2- 205/11 позовні вимоги ПАТ «Комерційний банк «Надра» до відповідачів задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів 1 та 2 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 765462 грн. 96 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700 грн. та інформаційно-технічного забезпечення в розмірі 120 грн., а всього 767 282 грн. 96 коп.

Далі, згідно Договору № GL3N217214 про відступлення прав вимоги, укладеного 12 травня 2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 90, право вимоги за кредитним договором № 17/2007/3047Фжр від 23.11.2007 року, укладеного з відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (найменування змінено на публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства») та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), відступлені на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Фінрайт», згідно Договору № GL3N217214 про відступлення прав вимоги від 12.05.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверухою Н. І., зареєстрованого в реєстрі за № 271, ПЕРВІСНИЙ КРЕДИТОР-ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» відступив право вимоги на користь ТОВ «ФІНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАСГРУП» (НОВИЙ1 КРЕДИТОР), за кредитним договором № 17/2007/3047Фжр від 23.11.2007 року, укладеним зі ОСОБА_1 (інн НОМЕР_1 ), разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами..

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі 2-205/11 від 04.12.2020 року заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони виконавчого провадження та видачу дубліката виконавчого листа задоволено частково.

Замінено у виконавчому листі Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2- 205/2011, виданому на підставі рішення від 22.03.2011 про солідарне стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №17/2007/3047 Фжр від 23.11.2007 стягувача - Публічне акціонерне товаристві» Комерційний банк «Надра» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (, місцезнаходження: 49089, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Автотранспортна, будинок 2, офіс 205, п/р № НОМЕР_2 в ПАТ КБ «ІІРИВАТБАНК», МФО 305299).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі 2-205/11 від 04.12.2020 року відмовлено в задоволені заяви про видачу дубліката виконавчого листа.

Оскільки, судове рішення про стягнення з боржника коштів не виконувалось досить тривали час, враховуючи, що таке прострочення є триваючим правопорушенням, кредитор - позивач вправі вимагати стягнення з боржника відповідача в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та 3 % процентів річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання аж до повного його виконання.

Відповідно до розрахунку інфляційних витрат і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 447118 грн.(з урахування стягненої суми), за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року (дата розрахунку до введення Указом Президента України %ід 24.02.2022 №64/2022 воєнного стану) розмір нарахованих інфляційних (Нітрат і 3% річних на суму боргу становить 275538 грн., що складається з:

- Інфляційне збільшення - 210 895,92 грн.

- 3% річних - 64 642,24 грн.

Відповідач ОСОБА_2 заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, вказавши на те, що за своєю правовою договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає за умови його існування, відтак у поручителя не виникає власних зобов`язань перед кредитором, він несе виключно солідарну відповідальність за неналежне виконання боржником своїх зобов`язань.

Таким чином, наявність судового рішення про стягнення боргу за кредитним договором з позичальника та поручителя та невиконання такого зобов`язання не породжує виникнення у поручителя власного грошового зобов`язання перед кредитором й можливості застосування до нього окремої відповідальності за прострочення такого грошового зобов`язання немає.

Наведене жодним чином не нівелює права кредитора на задоволення своїх вимог до боржника, які випливають із основного зобов`язання, за рахунок поручителя, однак виключно в межах встановлених договором поруки обсягів відповідальності поручителя.

Таким чином, за наявності при вчиненні правочину поруки факту відступу від загального правила щодо визначення обсягів відповідальності поручителя перед кредитором (за Законом поручитель відповідає в тому обсязі, що і боржник, якщо інше не визначено в договорі) та унормування за власною волею в умовах такого договору чіткого переліку відповідного обсягу відповідальності, сторони, маючи намір встановити обов`язок поручителя по сплаті на користь кредитора за боржника в передбаченої ст. 625 ЦК України цивільно-правової відповідальності, зобов`язані відобразити забезпечення такого зобов`язання в умовах договору поруки не залежно від того, що таке зобов`язання боржника виникає в силу Закону.

Попри те, стороною позивача у відповідності о ст. ст. 76-80 ЦПК України не подано доказів погодження сторонами у договір поруки умов про обсяг відповідальності поручителя перед банком, що поручитель несе відповідальність перед кредитором за невиконання божником, який прострочив виконання основного грошового зобов`язання по поверненню тіла кредиту та сплаті відсотків за користування ним за кредитним договором, зобов`язання по сплаті установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, право вимоги по сплаті яких боржником гарантоване кредитору положеннями ст. 625 ЦК України.

Також відповідач вказав, що сам зазначає позивач у позовній заяві та про що свідчать матеріали справи, 15.04.2019 року було реалізовано квартиру боржника ОСОБА_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 щодо виконання виконавчого листа від 17.06.2013 року, зазначена квартира була предметом іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 .

За змістом ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги (частина перша статті 6 Закону «Про іпотеку»).

Згідно із частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 22 лютого 2022 року в справі № 761/36873/18, після завершення позасудового врегулювання, зокрема стягнення на предмет іпотеки, переданий боржником, будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки вважається таким, що погашає всі вимоги кредитора до боржника, незалежно від того, чи перевищує вартість предмета іпотеки розмір вимог кредитора.

Відповідач ОСОБА_1 відзиву на позов не надала.

II. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі

Ухвалою суду від 20.05.2024 року відкрито загальне провадження у справі.

Ухвалою суду від 05.11.2024 року закрито підготовче засідання у справі, відмовлено у зупинені провадження у справі, призначено розгляд справи по суті.

У судове засідання, яке відбулось 28.11.2024 року представники відповідачів не з`явились, будь-яких заяв з цього приводу не надали.

III. Фактичні обставини встановлені судом

23.11.2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «НАДРА» укладено кредитний договір № 17/2007/3047 на підставі якого ВАТ КБ «НАДРА» надав відповідачу 1 кредитні кошти у сумі 81 300 доларів США.

23.11.2007 року, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між ОСОБА_2 (відповідач 2) та ВАТ КБ «НАДРА» укладено договір поруки відповідно до якого відповідач 2, у разі невиконання відповідачем 1 умов кредитного договору, стає солідарним боржником та відповідає перед Банком всім своїм майном, яке йому належить на праві власності та особистими коштами.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.03.2011 у справі № 2- 205/11 позовні вимоги ПАТ «Комерційний банк «Надра» до відповідачів задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів 1 та 2 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 765462 грн. 96 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700 грн. та інформаційно-технічного забезпечення в розмірі 120 грн., а всього 767 282 грн. 96 коп.

Видані відповідні виконавчі листи.

21.09.2016 року на підставі вищезазначений виконавчих листів відкрито виконавче провадження N° 52312833.

Під час примусового виконання описано, арештовано та реалізовано належне боржнику ОСОБА_1 нерухоме майно (квартира) за адресою АДРЕСА_2 , яка була предметом забезпечення кредитного договору N° 17/20073047Фжр від 23.11.2007. (акт про реалізацію предмета іпотеки від 15.04.2019 року).

За рахунок отриманих від реалізації коштів було частково задоволено вимоги стягувача у розмірі 273 144, 44 грн. Залишок заборгованості становить 492 318,52 грн.

За підсумками здійснення державним виконавцем заходів щодо розшуку іншого майна або доходів боржника, на які можливо звернути стягнення , таке майно або доходи не були виявлені.

22.04.2019 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно Договору № GL3N217214 про відступлення прав вимоги, укладеного 12 травня 2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 90, право вимоги за кредитним договором № 17/2007/3047Фжр від 23.11.2007 року, укладеного з відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (найменування змінено на публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства») та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), відступлені на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Фінрайт», згідно Договору № GL3N217214 про відступлення прав вимоги від 12.05.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверухою Н. І., зареєстрованого в реєстрі за № 271, ПЕРВІСНИЙ КРЕДИТОР-ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» відступив право вимоги на користь ТОВ «ФІНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАСГРУП» (НОВИЙ1 КРЕДИТОР), за кредитним договором № 17/2007/3047Фжр від 23.11.2007 року, укладеним зі ОСОБА_1 (інн НОМЕР_1 ), разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами..

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі 2-205/11 від 04.12.2020 року заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони виконавчого провадження та видачу дубліката виконавчого листа задоволено частково, замінено у виконавчому листі Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2- 205/2011, виданому на підставі рішення від 22.03.2011 про солідарне стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №17/2007/3047 Фжр від 23.11.2007 стягувача - Публічне акціонерне товаристві» Комерційний банк «Надра» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (), у видачі дубліката виконавчого листа відмовлено.

IV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною другою ст. 615 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Судом встановлено та не спростовується сторонами, що відповідачем у справі порушено вимоги кредитного договору, і не повернуто грошові кошти у визначений термін. Відтак, наявні підстави для застосування наслідків порушення зобов`язання та відповідальності за це.

У постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17 зроблено висновок, що: «згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

У даному випадку сума зобов`язання визначена у гривні рішенням суду від 22.03.2011 року.

Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти».

Частиною третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Відповідна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом ст.ст. 553, 554 ЦК України обсяг відповідальності поручителя встановлюється умовами договору поруки виходячи із умов основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, адже обсяг зобов`язань поручителя перед кредитором не може бути більшим ніж обсяг зобов`язань боржника.

Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України).

В даному випадку, умовами п. 1.2. договору поруки, поручитель відповідає перед Кредитором у повному обсязі.

Враховуючи вищенаведене, суд відхиляє доводи відповідача-2 щодо невизначеності обсягу його, як поручителя відповідальності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18, пункт 31,45) відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 (про те, що правовідносини стосовно виконання судових рішень урегульовані Законом України "Про виконавче провадження" і до них не можна застосовувати приписи про цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України)), а також від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15 (про те, що стаття 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 цього Кодексу не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України за наявності деліктних, а не зобов`язальних правовідносин), та вказала, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення; приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (пункт 45 постанови).

Отже, у разі неналежного виконання (прострочення) боржником підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням її грошового зобов`язання перед кредитором до правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання слід застосовувати приписи частини другої статті 625 ЦК України.

Відтак, вимоги позивача щодо нарахування суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних є правомірними.

Проте, за змістом ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги (частина перша статті 6 Закону «Про іпотеку»).

Згідно із частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Судом встановлено, що в межах примусового виконання рішення суду проведена реалізація предмета іпотеки (а не в позасудовому, як стверджує відповідач-2) квартири, яка належала відповідачу ОСОБА_1 .

Така реалізація здійснена 15.04.2019 року і саме за наслідками цієї виконавчої дії утворилась сума непогашеного грошового зобов`язання у 447 118 грн., яку сам позивач використовує, як базу для обрахунку суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Отже, до настання цієї події (реалізації предмета іпотеки) сума непогашеного грошового зобов`язання у розмірі 447 118 грн. не існувала, а відтак і відсутні правові підстави для задоволення відповідних вимог за період до 15.04.2019 року.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача за період з 16.04.2019 року по 23.02.2022 року у розмірі 87 561,77 грн. інфляційних втрат та 38 366,40 грн. трьох відсотків річних, а всього 125 928,17 грн.

Згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення суми задовольнити частково.

Стягнути солідарно зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (, юридична адреса: м. Дніпро, вул. Автотранспортна, буд. 2, офіс 205) суму трьох відсотків річних у розмірі 38 366,40 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 87 561,77 грн., а всього 125 928,17 (сто двадцять п`ять тисяч дев`ятсот двадцять вісім) гривень 17 копійок.

Стягнути солідарно зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (, юридична адреса: м. Дніпро, вул. Автотранспортна, буд. 2, офіс 205) судовий збір у розмірі 1 888 (одна тисяча вісімсот вісімдесят вісім) гривень 92 копійки.

В задоволені решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду або через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін