справа № 753/9929/24
головуючий у суді І інстанції Трусова Т.О.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лашутіна Сергія Олександровича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 травня 2024 року

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в :

У травні 2024 ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва із заявою, у якій просила: видати відносно ОСОБА_2 обмежувальний припис терміном на шість місяців, яким визначити такі обмеження його прав:

заборонити перебувати в місці її проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 ;

заборонити наближатися на відстань 100 метрів до її місця проживання (перебування), місця роботи, інших місць частого відвідування;

заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати заявницю, якщо вона за власним бажанням перебуває в місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею;

заборонити вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заява обґрунтована тим, що заявник проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та під час їх фактичних шлюбних відносин народилась дитина - дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 проживає з дитиною, а ОСОБА_2 вчиняє стосовно неї домашнє насильство психологічного та економічного характеру. Через таку його поведінку заявниця не може вийти з квартири, оскільки ОСОБА_2 одразу міняє дверні замки. Від таких дій заінтересованої особи страждає і дитина, яка неодноразово проводила по кілька годин під дверима, не маючи змоги потрапити у квартиру.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 19 квітня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Указана постанова не оскаржувалася та набрала законної сили.

У квітні та травні 2024 року заявник з дитиною зверталися до лікаря-невролога, який призначив дитині заспокійливі у зв`язку із постійним психологічним тиском ОСОБА_2 , психологічну корекцію.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 травня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не потребує невідкладного захисту у порядку, передбаченому Законом 2229-VIII, подання нею заяви про видачу обмежувального припису є елементом тиску на ОСОБА_2 з метою примушення до продажу квартири, а вчинення ним домашнього насильства, за яке він вже був підданий адміністративному стягненню, не виправдовує обмеження його права на проживання у квартирі, яка є його власністю і єдиним постійним місцем проживання.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Лашутін С.О. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 травня 2024 року та ухвалити нове судове рішення у справі, яким задовольнити заяву про видачу обмежувального припису у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є безпідставне, не аргументоване, а тому підлягає скасуванню.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що заявниця та зацікавлена особа перебували в цивільному шлюбі з 2016 року, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилася донька ОСОБА_3 .

На теперішній час заявниця мешкає разом із своєю дитиною.

Також вказує, що зацікавлена особа останнім часом поводить себе протиправно та вчиняє домашнє насильство психологічного та економічного характеру стосовно заявниці.

Зазначає, що від вказаних протиправних дій страждає не тільки заявниця, а й дитина.

У зв`язку з такою поведінкою заявниця не має можливості вийти з квартири, оскільки зацікавлена особа одразу міняє дверні замки, заявниця та дитина не можуть потрапити до житла, у зв`язку із чим ОСОБА_5 декілька годин проводила під дверима квартири.

Вказує, що ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП України.

Звертає увагу апеляційного суду, що у квітні та травні 2024 року ОСОБА_1 з дитиною в звернулася до лікаря-невролога, який призначив дитині заспокійливі та, у зв`язку з постійним психологічним тиском ОСОБА_2 , психологічну корекцію.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

ОСОБА_1 та її представник - адвокат Лашутін С.О. у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили їх задовольнити.

Представник Служби Безпеки України - Ярко О.Ю. у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.

Пунктом 3 частиною 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (пункт 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 цього Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до положень статті 24 вказаного закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Відповідно до правил статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 8).

Постановою судді Дарницького районного суду міста Києва від 19 квітня 2024 року у справі № 753/6731/24, визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу.

Указаної постановою встановлено, що 31 березня 2024 року о 22:18 год. ОСОБА_2 знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , словесно погрожував, принижував та виганяв з квартири ОСОБА_1 , чим вчинив домашнє насильство психологічного та економічного характеру (а.с. 9).

20 травня 2024 року винесено терміновий заборонний припис відносно кривдника ОСОБА_2 відповідно до якого йому заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_1 з 14:10 год. 20 травня 2024 року по 14:10 год. 30 травня 2024 року (а.с. 35).

Також 20 травня 2024 року винесено терміновий заборонний припис відносно кривдника ОСОБА_1 відповідно до якого їй заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_2 з 14:10 год. 20 травня 2024 року по 14:10 год. 30 травня 2024 року (а.с. 52).

Відповідно до відповіді Дарницького районного в місті Києві Центру соціальних служб від 09 травня 2024 року за зверненням ОСОБА_2 щодо вчинення домашнього насильства відносно нього зі сторони ОСОБА_1 у присутності малолітньої ОСОБА_3 . Центром повідомлено про випадок вчинення насильства до УСЗН Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації та Дарницьке УП ГУНП в м. Києві (а.с. 45).

З відповіді Дарницького УП ГУНП в м. Києві від 25 березня 2024 року вбачається, що 18 березня 2024 року ОСОБА_3 звернувся з приводу відсутності документів на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 51).

Заявник просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 у вигляді заборони перебувати в місці її проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 ; заборони наближатися на відстань 100 метрів до її місця проживання (перебування), місця роботи, інших місць частого відвідування; заборони особисто і через третіх осіб розшукувати заявницю, якщо вона за власним бажанням перебуває в місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею; заборони вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Заінтересована особа ОСОБА_2 скористався своїм правом подачі письмових пояснень щодо поданої заяви, відповідно до яких заперечує вчинення ним будь-яких протиправних дій відносно ОСОБА_1 . Вказує, що видача обмежувального припису призведе до того, що він не зможе перебувати у квартирі, яка належить йому та його доньці ОСОБА_3 (а.с. 37-44).

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що заявниця у судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що вона співмешкала з ОСОБА_2 протягом восьми років, але з кінця січня 2024 року їх спільне проживання припинилось. З цього часу ОСОБА_2 постійно влаштовує з нею сварки при дитині, був випадок, коли він змінив дверні замки, у зв`язку з чим дитина не мала змоги потрапити у квартиру. Вказана квартира є власністю дитини та ОСОБА_2 , при цьому з останнім була досягнута домовленість про її продаж. Однак раптово ОСОБА_2 зняв квартиру з продажу, тобто порушив їх домовленість.

ОСОБА_2 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив що конфлікт між ним та заявницею виник після того як він зняв квартиру з продажу, при цьому жодних умисних дій, спрямованих на недопуск заявниці з дитиною до житла, він не вчиняв. Пояснив, що змінив дверні замки після того як зникли правовстановлюючі документи на житло, а ініціатором сварок виступає сама заявниця, яка ображає і обзиває його, погрожує помістити його до психіатричної лікарні та публікує в соціальних мережах «пости», спрямовані на приниження його честі та гідності. Факти протиправних дій щодо дитини заперечив вказуючи, що у них добрі, тісні і гармонічні стосунки, він піклується про дитину, часто проводить з нею час, надає заявниці кошти на утримання дитини, натомість заявниця постійно налаштовує дитину проти нього. Вказав також, що має інвалідність 2 групи, отриману внаслідок участі у бойових діях на сході України, а відношення ОСОБА_1 до нього різко змінилось після її дворічного перебування за кордоном, куди вона виїхала з дитиною після початку повномасштабного вторгнення. Після повернення в Україну вона заявила, що не бажає з ним проживати, постійно обзиває його старим та іншими образливими словами, безпідставно викликає поліцію. З метою уникнення конфліктів він на літо переселився на дачу, однак квартира є його власністю та єдиним місцем проживання, а тому видача обмежувального припису істотно порушить його права.

Таким чином пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є протилежними, однак ними не заперечується, що стосунки у сім`ї погіршилися через майнове питання щодо продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами існує конфлікт, який призвів до припинення їх спільного проживання як чоловіка і жінки та у подальшому загострився через невирішений майновий спір, неправомірні дії вчиняються з обох боків.

Указані висновки підтверджуються також тим, що 20 травня 2024 року терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесено як відносно ОСОБА_2 , так і відносно ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга заявника за своїм змістом не містить жодного посилання на те, у чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо).

Апеляційний суд враховує, що предметом розгляду у цій справі є заява про видачу обмежувального припису, порядок розгляду якої визначеного положеннями Розділу V ЦПК України «Окреме провадження», положення якого передбачають можливість суду за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Однак, з огляду на встановлені обставини справи, доводи заяви про видачу обмежуваного припису та доводи апеляційної скарги, апеляцій суд не вбачає потреби у додатковому витребуванні будь-яких доказів та встановлення додаткових обставин у цій справі з власної ініціативи, а обставини встановлені судом першої інстанції та його висновки не викликають сумнівів.

З урахуванням указаних вимог закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому це рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лашутіна Сергія Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 27 грудня 2024 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська