Дата документу 11.12.2024 Справа № 330/3051/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 330/3051/21 Пр. № 22-ц/807/12/24 Головуючий у 1 інстанції: Гусарова В.В. Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кухаря С.В., Полякова О.З.,

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі Банк) на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 21 січня 2022 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У 2021 році Банк звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с.58-66), в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором про надання банківських послуг № б/н від 14.11.2011 року станом на 29.11.2021 року у розмірі 47643,62 грн., яка складається з: 47643,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту,в тому числі 00,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 47643,62 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 00,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 00,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 00,00 грн. нарахована пеня; 00,00 грн. нарахована комісія.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Гусарову В.В.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 21 січня 2022 року у задоволенні позову Банку у цій справі відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк, як позивач, у своїй апеляційній скарзі (а.с.20-31) просив вищезазначене рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача судові витрати.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Крилову О.В., суддів Кухаря С.В. та Полякова О.З. (а.с.32). Ухвалою апеляційного суду витребувано вказану справу у суду першої інстанції 17.02.2022 (а.с.33). Ухвалою апеляційного суду (а.с.34-36) направлено до Ленінського районного суду м. Запоріжжя копії матеріали апеляційного провадження № 22-ц/807/12/24 у цивільній справі № 330/3051/21 за вищезазначеною апеляційною скаргою для вирішення процесуального питання про відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою суду першої інстанції від 01.08.2024 року відновлено втрачене судове провадження в частині змісту рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 21.01.2022 року по цивільній справі № 330/3051/21 за позовом Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В автоматизованому порядку 13.08.2024 року суддею доповідачем Гончар М.С. у цій справі замінено суддю-доповідача Крилову О.В. у зв`язку із звільненням останньої у відставку (а.с.39-40). Ухвалою апеляційного суду (а.с.41) дану справу прийнято до провадження головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С., витребувано у суду першої інстанції матеріали відновленого провадження цієї справи, які надійшли до апеляційного суду 22.08.2024 року (а.с.44). Ухвалою апеляційного суду відмовлено у задоволенні клопотання Банку про розгляд цієї справи за вищезазначеною апеляційною скаргою в судовому засіданні з викликом сторін, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою Банкуу цій справі відкрито 23.08.2024 року (а.с.45-46), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с.47).

Ухвалою апеляційного суду від 11 жовтня 2024 року витребувано у Банку для долучення до матеріалів цієї справи належним чином завірені копії вищезазначеної позовної заяви Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і всіх додатків до неї, та зокрема анкети-заяви позичальника № б/н від 14.11.2011 року, а також інших документів (відзиву відповідача з додатками тощо), якщо такі надсилались Банку судом першої інстанції під час розгляду останньої останнім та наявні у Банку (а.с.50).

На виконання вищезазначеної ухвали Банк 24.10.2024 надав апеляційному суду витребувані документи для доручення до матеріалів цієї справи (а.с.52-171).

Ухвалою апеляційного суду від 25 жовтня 2024 року (а.с.174), з урахуванням конкретних обставин цієї справи, справу призначено до розгляду у судове засідання з повідомленням учасників цієї справи, витребувано на підтвердження (спростування) інформації відносно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_1 : 1) Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України перетинав (не перетинав) державний кордон, починаючи з 24 лютого 2022 року; 2) у Міністерства соціальної політики України - про взяття (не взяття) на облік в ЄІБД ВПО, якщо підтверджується взяття на облік цієї особи в ЄІБД ВПО, то повідомити апеляційний суд про нове фактичне місце проживання/перебування останнього.

На виконання вищевказаної ухвали апеляційного суду Мінсоцполітики України надало інформацію (а.с. 177-178, 182-183), за змістом якої ОСОБА_1 зареєстрований в ЄІБД ВПО адреса для листування та фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 з 24.06.2024 року, телефон НОМЕР_2 , ел. адреса: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 20 листопада 2024 року, не відбувся та був відкладений через неявку відповідача ОСОБА_1 , щодо якого в апеляційного суду немає відомостей про вручення йому судової повістки, зокрема за вищезазначеною новою адресою, зареєстрованою з 24.06.2024 року в ЄІБД ВПО, для листування та фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 (а.с.186).

На виконання вищевказаної ухвали апеляційного суду Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надав інформацію (а.с. 212-215), за змістом якої: «…відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України гр. України ОСОБА_1 в період з 24.02.2022 року по 10.12.2024 року (станом на 10:50) в Базі даних не виявлено…».

У дане судове засідання повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи з додержанням вимог ЦПК України (а.с. 190 - 206), у тому числі відповідач ОСОБА_1 додатково через офіційний веб - сайт Судової влади України (а.с. 191-192), що узгоджується із вимогами ст. 128 ЦПК України, враховуючи наявні у цій справі вищезазначені відомості щодо фактичного місця проживання (знаходження) останнього, як ВПО у м. Дніпро, судові повістки з якого повертаються на адресу апеляційного суду без вручення з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» та того, що місце реєстрації відповідача у смт. Якимівка Запорізької області є тимчасово окупованою територією України внаслідок військової агресії РФ проти України, всі учасники цієї справи не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності учасників цієї справи, які не з`явились.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції перевіривши, доводи апеляційної скарги, дослідивши відновлені матеріали справи (а.с. 1-19) та додатково отримані апеляційним судом у цій справі у порядку ст. 81 ч. 7 ЦПК України матеріали справи (а.с.20-214) апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Банку у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову Банку у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 133, 141, 264, 265, 274-279 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 599, 1049, 1054 ЦК України та виходив із відсутності підстав для задоволення позову Банку; позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог, а через неподання позивачем допустимих доказів та невизначеність наданими позивачем матеріалами тіла кредиту та заборгованості, у суду відсутня можливість зробити відповідні розрахунки та вірно встановити дійсний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за вказаним кредитним договором б/н від 14.11.2011 року.

Оскільки, у даному випадку правовідносини, що склалися між сторонами, ґрунтуються на вимогах статей 526, 299, 625, 1049, 1054 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до укладеного договору № б/н від 14.11.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Даний Кредитний договір, за посиланнями позивача, складається з Анкети-Заяви Позичальника, Тарифів обслуговування кредитних карт і Умов та правил надання банківських послуг, копії яких додані до позовної заяви (а.с. 31-58). Однак, з наданої копії Анкети-Заяви (а.с. 31) не вбачається, яку саме банківську картку (чи послугу) бажав отримати відповідач та не вказано бажаний кредитний ліміт взагалі

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що позивачем не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем саме кредитної картки «Універсальна», витяг з тарифів обслуговування якої додано до позову та, за посиланнями позивача, є складовою кредитного договору. З розрахунків, наданих позивачем (а.с.9-20), вбачається, що відповідачеві надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак зазначено процентну ставку за користування кредитом. - 30 % поточка та 30 % просрочена (а.с. 9),однак відповідно до довідки про умови кредитування, з якою був ознайомлений позивач (а.с.32) - така інформація в довідці відсутня та зазначені зовсім інші реальні процентні ставки.Поняття «Поточне тіло кредиту» в Умовах та правилах надання банківських послуг відсутнє. Таким чином, для суду першої інстанції не є зрозумілим та не з`ясовувалось з наданих позивачем розрахунків заборгованості, яким чином було вирахувано заборгованість за тілом та простроченим тілом кредиту і чим саме вона відрізняється від заборгованості за тілом кредиту, яка не може бути більше ліміту по кредитній картці .

При цьому відповідно до виписки за договором, суд першої інстанції встановив, що в суму заборгованості (тіло як зазначив позивач) крім коштів, яким користувався відповідач, були включені пеня, автоматичне погашення простроченої заборгованості,щомісячні платежі за миттєвою розстрочкою, комісія за обслуговування, списання відсотків за використання кредитного ліміту і таке інше (а.с.23-28). Крім того, на підтвердження своїх позовних вимог Банком надано розрахунок заборгованості відповідача, який підписаний представником Банку, однак не завірений належним чином печаткою юридичної особи (а.с. 9-22). Враховуючи наведене, суд першої інстанції не вважав письмовий доказ розрахунок заборгованості наданий позивачем, допустимим доказом обставин, викладених Банком у позовній заяві, а тому не має змоги зробити висновок про обґрунтованість доводів позивача, викладених у позові щодо розміру заборгованості відповідача.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог,а через неподання позивачем допустимих доказів та невизначеність наданими позивачем матеріалами тіла кредиту та заборгованості, у суду відсутня можливість зробити відповідні розрахунки та вірно встановити дійсний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за вказаним кредитним договором б/н від 14.11.2011 року.

Відсутність заперечень з боку відповідача не може бути підставою для задоволення позову. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимогта заперечень. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову та вважав за необхідне у позові відмовити.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд першої інстанції вважав, що стягненню на користь позивача з відповідача не підлягають у цій справі судові витрати по оплаті судового збору, оскільки у задоволенні позовних вимог повністю відмовлено.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

Апеляційним судом встановлено, що у цій справі мають місце неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Так, суд першої інстанції мав виходити у цій справі: - із презумпції правомірності договору (ст. 204 ЦК України: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним) - вищезазначеного кредитного договору сторін № б/ н від 14.11.2011 року, - та обов`язковості цього договору (ст. 634 ЦК України) для виконання його сторонами (ст. 629 ЦК України).

Оскільки, відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. В силу вимог ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Апеляційним судом встановлено, що 14.11.2011 року відповідачем ОСОБА_1 було підписано Анкету- Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (п. 8 додатку до позову у суді першої інстанції а.с. 65, 115-157) та довідку про умови кредитування від 14.11.2011 року (а.с. 111-113). В тексті анкети-заяви було зазначено, що підписанням цієї анкети-заяви згідно ст. 634 ЦК України в повному об`ємі приєднується до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ Приватбанк, які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, які разом із пам`яткою клієнта та тарифами складають договір банківського обслуговування, екземпляр якого він отримав (отримала) шляхом самостійного роздрукування. ... Погоджується, що зміни вносяться до Умов та правил вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку...(а.с.112-113).Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача суду не надані.

Згідно з п.2.2 р.2 постанови НБУ від 17.12.2003 № 492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», ідентифікація клієнта не є обов`язковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України. Наказом № СП-2010-64 від 21.01.2010 року була затверджена процедура ідентифікації клієнта, згідно до якої клієнт лише при оформленні першого продукту банку проходить повну ідентифікацію, а саме - заповнює Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також сканується паспорт клієнта.

Апеляційним судом встановлено, що, підписуючи вищезазначену Анкету-Заяву, відповідач ОСОБА_1 пройшов ідентифікацію в Банку (паспорт відповідача п.10 додатку до позову Банку у суді першої інстанції а.с.66, 151-152), а тому повторне заповнення будь-яких Анкет-Заяв або підписання інших додаткових документів не вимагалося згідно до процедури, що затверджена наказами по Банку, що не суперечить чинному законодавству.

На підставі пройденої відповідачем ідентифікації при підписанні вищевказаної анкети-заяви (первинної ідентифікації) 14.11.2011 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт на картку 346*36 в розмірі 900,00 грн., який у подальшому був збільшений до 49000,00 грн.(вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, копія якої були надана Банком суду першої інстанції у цій справі п. 5 а.с. 65, 109), виписки по рахунку п. 4 а.с. 65, 98-108). Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 3.2, 3.3 Договору, на підставі яких відповідач ОСОБА_1 при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування.

Відповідач після отримання картки (довідка про видані карти відповідачу Банком п. 6 позову Банку у суді першої інстанції а.с. 65, 110) за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Крім цього, відповідач неодноразово звертався до Банку з метою перевипуску карти (а.с.110). Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Кошти в необхідному розмірі відповідач не сплачував, і відповідно, виникла заборгованість (п. 3 позову Банку у суді першої інстанції а.с. 65, 70-97), яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту, тобто овердрафту. Овердрафт - це короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування. Використання клієнтом грошових коштів понад залишок по рахунку або встановленого банком ліміту овердрафту є несанкціонованим овердрафтом. Фактично овердрафт і є кредитним лімітом на рахунку.

При вищевикладених встановлених апеляційним судом обставинах цієї справи, а саме що Банк надав відповідачу ОСОБА_1 вищезазначений кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції помилково відмовив у цій справі у стягненні з відповідача на користь Банку фактично отриманих коштів, тобто заборгованості простроченим тілом кредиту.

Апеляційним судом також встановлено, що Банк у цій справі також просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за фактично отриманими кредитними коштами (тілом кредиту) в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 47643,62? грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита. Платіж за умовами Договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочене тіло кредиту це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем, але не погашено, або погашено частково не у повному обсязі. Кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінією, тобто Відповідач може використовувати кредитні кошти, погашати заборгованість та знову користуватися кредитними коштами. Таким чином, сума заборгованості за поточним та простроченим тілом кредиту постійно змінюється в залежності від використання відповідачем кредитних коштів та внесення ним платежів на погашення заборгованості. В разі несвоєчасного погашення заборгованості клієнтом, заборгованість за поточним тілом кредиту стає простроченою, та обліковується у відповідній колонці розрахунку заборгованості та обліковується як прострочене тіло кредиту.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що суми, які Банк просив стягнути з відповідача у цій справі за вищезазначеним кредитним договором, належним чином обґрунтовані та підтверджені. Зокрема, із додатків до позову Банку у суді першої інстанції (а.с.65), а саме: - розрахунку заборгованості (а.с. 70-97) та виписки за картрахунками відповідача (а.с.98-108) вбачаються всі операції по зняттю (використанню) кредитних коштів, а також всі операції з часткового погашення заборгованості. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки відповідача баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції). Із наявної у матеріалах справи виписки Банку (а.с.98-108) апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 користувався грошима, отримував кошти через банкомати, розплачувався за товар в магазині, а отже й отримав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були відомі і зрозумілі умови договору, жодних заперечень щодо розміру заборгованості за договором від відповідача не було, тобто він погоджувався із розміром нарахованих відсотків та неустойки. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та відповідачем апеляційному суду не були надані.

Хоча, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Вищезазначена наявна у матеріалах цієї справи виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки відповідача баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції). Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. У постанові НБУ № 705, зокрема, вказано: «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань», «Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо».

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що вищезазначені виписка Банку по картковому рахунку відповідача та розрахунок Банку заборгованості відповідача, є належними та допустимими доказами Банку в обгрунтування його вищезазначеного позову до відповідача у цій справі, а тому останні помилково не були прийняті до уваги як такові судом першої інстанції у цій справі.

Ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша кредитна організація (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 49 Закону Про банки і банківську діяльність надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків. Таким чином, суд першої інстанції безпідставно звільнив боржника від сплати відсотків оскаржуваним рішенням, з урахування того, що відповідачем не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним, відповідач відзив не надав та жодним чином не спростував доводи Банку у цій справі.

Суд першої інстанції також помилково не звернув належної уваги у цій справі на те, що: - з моменту оформлення кредитного договору понад трьох років, позичальник до Банку не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування та повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписання договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював; - із наданої Банком суду виписки прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомати, а отже й отримав кредитку картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки; - з виписки по рахунку вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором; відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались; - питання щодо підписання відповідачем договору не відноситься до предмету заявленого у цій справі Банком позову; відповідач добровільно уклав з Банком кредитний договір, будь яких підтверджень обмеженні його можливості прочитати договір в момент його підписання, він не зазначав; при укладанні кредитного договору відповідач діяв вільно та усвідомлював обсяг взятих на себе зобов`язань; - позов про визнання недійсним кредитного договору в частині обов`язку сплати заборгованості за тілом кредиту, процентів, неустойки відповідачем у цій справі чи окремо не заявлявся, а тому договір у цій частині є дійсним, чинним (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та відповідачем суду у цій справі не були надані); укладаючи договір, відповідач ОСОБА_1 , як позичальник, не ставив під сумнів розумність і справедливість його умов, навпаки, укладаючи договір сторони розумно оцінювали умови, за яких він буде виконуватися; при укладенні Договору сторони досягли згоди щодо його умов відповідно до ст. 638 ЦК України; - відповідач здійснював погашення кредиту з порушенням термінів, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем, що підтверджує наміри Відповідача про злісне ухилення від виконання зобов`язань за кредитним договором.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити, рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 21 січня 2022 року у цій справі слід скасувати, ухвалити у цій справі нове судове рішення (прийняти постанову); позов Банку задовольнити; стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.11.2011 року у розмірі 47643,62 грн., яка складається із 47643,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту.

Крім того, в силу вимог ст. ст. 133, 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги та позову Банку при вищевикладених обставинах у цій справі, - з відповідача ОСОБА_1 на користь Банку слід стягнути судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 5675,00 грн. (розрахунок: судовий збір за позовну заяву у розмірі 2270,00 грн. від 02.12.2021 року (а.с. 170) + судовий збір за апеляційну скаргу у розмірі 3405,00 грн. (а.с. 78); - відповідач не має права на компенсацію за рахунок Банку будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій,

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 21 січня 2022 року у цій справі скасувати.

Ухвалити у цій справі нове судове рішення (прийняти постанову).

Позов Банку задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.11.2011 року у розмірі 47643,62 грн., яка складається із 47643,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 5675,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 24.12.2024 року, оскільки у період з 21.12.2024 року по 22.12.2024 року мали місце вихідні дні, 23.12.2024 року суддя-доповідач перебувала у відпустці.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кухар С.В.Поляков О.З.