Справа № 509/3992/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кириченка П.Л.,

секретаря Осадченко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання селища Овідіополь Одеської області , цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

про визнання спільного сумісного майна подружжя

про визнання права власності на нерухоме майно ,

учасники цивільного провадження по справі :

позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Конова Л.М.

відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Москальова М.В.

ВСТАНОВИВ:

05 серпня 2021року представник позивачки звернулася з позовними вимогами до відповідача з вищевказаним позовом , предметом позову є нерухоме майно , яке перебуває на території Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області .

Позиція сторін .

В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивачка зазначила , сторони вели спільне господарство, був спільний бюджет. За спільні кошти робили ремонт в квартирі. В період спільного проживання в 2014 році за гроші які їй надав її син ОСОБА_3 в сумі 8000 доларів США, та донька ОСОБА_4 в сумі 500 доларів США вони купили цю квартиру. Однак оформлена ця квартира була на відповідача, який запевнив її при підписанні договору, що квартира їх спільна. Але в червні 2021 року відповідач указав позивачці на те, що квартира належить тільки йому, є його приватною власністю, а на її бажання оформити 1/2 частку квартири на себе, відповів відмовою. Сторони проживали без реєстрації шлюбу з 2005 року в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 . Позивачка вимушена звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав та просить суд встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнати квартиру спільною сумісною власністю, визнати право власності на частину квартири, стягнення з нього судових витрат по справі (а.с.1) .

В ході судового засідання позивачка та її представник на позовних вимогах наполягає . Представник позивачки до суду направила заяву в якої зазначила , що на позові наполягає , просить розглянути справу на підставі наявних у суду матеріалів .

Відповідач позов не визнав, надав відзив, в якому зазначив, що відповідно до договору купівлі-продажу купив квартиру АДРЕСА_1 . Позивачка була присутня при оформленні документів, як довірена особа від власників. Зазначив, що проживає в цій квартирі один і є її одноосібним власником. Вважає подачу позову помстою з боку сина позивачки ОСОБА_5 , якому він позичив грошові кошти в сумі 1500 доларів США весною 2021 року, і які той йому досі не повернув, чому між ними і виник конфлікт. Заперечує будь-які в т.ч. подружні стосунки з ОСОБА_1 в тому числі і спільний побут, спільне господарство та спільний бюджет. В позові просить відмовити в повному обсязі (а.с.30) .

Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності його та його представника.

Рух справи .

06 серпня 2021 року Овідіопольським райсудом Одеської області було відкрито цивільне провадження , в порядку загального позовного приводження.

29 березня 2023 року судом першої інстанції було закінчено підготовче судове засідання по справі .

Оглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши зібрані по справі докази, заслухавши показання свідків по справі ОСОБА_6 .. ОСОБА_1 , вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.61 ч.1 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, та аналогічною статтею 372 ч.2 ЦК України .

Відповідно до ст. 71 СК 1.У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Обставини , які встановлені судом .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 код НОМЕР_1 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . житловою площею 18.8 кв.м., загальною площею 33.5 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 03.02.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Куркан Н.Ф. (а.с.9.66). Продавцем був ОСОБА_7 , мешканець Республіки Молдова, за довіреністю вказаний договір підписала ОСОБА_1 .

Згідно довідки Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області № 672 від 20.09.2022р. відповідач зареєстрований один у вищевказаній квартирі.

Згідно довідки Маяківської сільської радиОдеського району Одеської області № 657 від 14.09.2021 року за адресою: АДРЕСА_2 проживають гр.. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із співмешканкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.79) .

Згідно акту від 11.11.2021р., складеного депутатом Маяківської сільської ради Золотовим В.О. за адресою: АДРЕСА_2 проживають гр.. ОСОБА_2 разом із співмешканкою ОСОБА_1 з 2006 року. Вказаний акт підписаний сусідами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .?медсестрою ОСОБА_12 (а.с.81) .

Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 виданого відділом ДРАЦС Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області від 19.07.2011р., актовий запис № 57, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 розірвано 18 квітня 2000 року

Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 виданого відділом ДРАЦС Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області від 28.03.2006р., актовий запис № 57, шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_1 розірвано 28 березня 2006 року.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Предметом позову у справі, що переглядається, є встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку у майні.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження№ 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; ведення спільного побуту; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю у наведеному визначенні. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю ( постанова Верховного Суду від 15 травня 2024 року у справі № 359/8093/20, провадження № 61-9484св23).

Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; показання свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16.

Позивачем в якості доказів по справі надано фотознімки з відповідачем на відпочинку, сімейних святах за різні періоди, починаючи з 2000р., кореспонденція судові повістки, які надходила на її ім`я за адресою: АДРЕСА_2 , копія виписки № 2837 з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 від 20.03.2012р., де зазначена адреса її проживання, а саме АДРЕСА_2 , довідку амбулаторії сімейної медицини с.Петродолинське від 05.03.2021р. про перебування на амбулаторному лікуванні в умовах денного стаціонару, квитанції по оплаті за комунальні послуги за зазначену квартиру.

Відповідачем на спростування вказаних доказів не надано належних та допустимих доказів. Письмові пояснення різних осіб, додані до відзиву, не можуть слугувати належними доказами, оскільки вказані в них особи не викликались в якості свідків до суду, їх підписи від заявами не засвідчені належним чином.

Відповідачем не надано доказів щодо джерела коштів, які були витрачені на придбання квартири на суму 75500,00 грн. Незважаючи на надання копії трудової книжки, де зазначено, що він працював в 2014 році на Одеському консервному заводі охоронцем, однак доказів, що підтверджують його дохід на цей період не надано. Відповідачем також не надано належних та допустимих доказів отримання ним грошей у позику від інших осіб. Ним не спростовано факт отримання грошей від сина та доньки в сумі 8500 доларів США ОСОБА_1 .

Суд не бере до уваги заяву від ОСОБА_2 , написану приватному нотаріусу Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф. від 03.02.2014 р. про те, що грошові кошти, що витрачаються на придбання квартири є його особистою власністю, оскільки походження коштів нотаріусом на той час не перевірялося, а заява написана та засвідчена лише зі слів відповідача, який в подальшому вже стверджував про нібито отримані у позику кошти на придбання цієї квартири. Це стосується і його твердження, що він однією сім`єю ні з якою дружиною без укладення шлюбу не проживає.

Судом були допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_15 .. Свідок ОСОБА_6 підтвердила, що знає позивачку та відповідача з 2001 року, які з того року почали спільно мешкати як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу та мешкають до сьогодні за адресою: АДРЕСА_2 . Поселились в цій квартирі в 2006 році, зробили ремонт, придбали меблі, а в 2014 році купили цю квартиру. Гроші на покупку надав син ОСОБА_1 . ОСОБА_16 в сумі 8000 доларів США та донька ОСОБА_17 в сумі 500 доларів США. Оформили квартиру на ОСОБА_2 , оскільки продавець дав довіреність ОСОБА_1 ,, яка не могла оформити її на себе, хоча була домовленість про оформлення на двох. Стверджувала, що позивачка та відповідач мали спільний бюджет та подружні стосунки. Коли ОСОБА_1 попала в ДТП, відповідач піклувався про неї, ходив у лікарню.

Свідок ОСОБА_18 підтвердила, що знає пару позивачки та відповідача з 2007 року. Разом справляли свята, ходили у гості. Знала, що вони спільно мешкають за адресою: АДРЕСА_2 , ведуть спільне господарство.

В якості свідка була допитана також позивачка ОСОБА_1 , яка пояснила, зо знайома з відповідачем з 2001 року, на той період часу він був вже розлучений, а вона розлучилася зі своїм чоловіком лише у 2006 році. В тому ж році вони почали проживати разом на зйомних квартирах, а в 2006 році оселилися в квартирі АДРЕСА_1 . В 2008 році вона попала в ДТП, перенесла 2 операції на головному мозку. ОСОБА_2 її доглядав у лікарні, приносив їжу, ліки. В 2014 році на гроші, які надав їй син ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_4 , в сумі 8500 доларів США купили з відповідачем вищезазначену квартиру, оформили на нього, оскільки на неї була видана довіреність власником-продавцем. Договір підписала, не читаючи. Вважала, що квартира оформлена на двох, оскільки була така домовленість. В 2021 році, коли відповідач сказав їй, що квартира належить тільки йому особисто і не захотів оформити її на двох, вимушена була піти до суду. Однак до цього часу, вона продовжує мешкати разом з відповідачем в спірній квартирі, піклується про нього, коли він хворіє, бо все одно його любить.

Письмові докази з боку позивачки суд визнає належними та в сукупності з показаннями вищевказаних свідків вважає такими, що підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 однією сім`єю без шлюбу у період з 2006 року по тепершінй час, оскільки вони вели спільне господарство, в тому числі були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язку. Такий висновок підтверджується також наданими позивачкою до матеріалів справи чисельними світлинами за різний період часу, на яких зафіксовані події у колі сім`ї, спільний відпочинок, які в свою чергу свідчать про усталені сімейні відносини позивачки та відповідача.

Суд прийшов до висновку , що сторони проживали спільно як одна сім`я без реєстрації шлюбу , під час спільного проживання сторони придбали за спільні кошти вищевказану квартиру , яка належить відповідачу . Вартість об`єкта нерухомого майна складає 411 566.74 грн. (а.с.19) , сторонами не оскаржується . Дане нерухоме майно є спільно сумісним майном подружжя , з урахуванням рівності подружжя права на володіння , користування та розпорядження власністю , суд відповідно до ст. 70 СК України видили у приватну власність позивачки частину спірного нерухомого майна .

В процесі розгляду справи представником відповідача була подана заява про застосування позовної давності, в якій вона просила застосувати позовну давність до позовних вимог ОСОБА_1 , мотивуючи тим, що договір купівлі-продажу квартири укладався 03.02.2014 року, позивачка була присутня та підписала цей договір в якості представника продавця за довіреністю, отже знала про те, що квартира набувається особисто ОСОБА_2 та їй було відомо про правові наслідки укладення цього договору.

Позивачка та відповідач не оспорює договір купівлі-продажу від 03.02.2014р., а предметом спору є поділ майна жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, позовна давність не застосовується.

Судові витрати .

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст.141 ч.8 ЦПК зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Представником позивачки надано заяву про відшкодування судових витрат та докази на підтвердження витрат в сумі 5000 грн., а саме копія договору № 24 від 14.06.2021р.. розрахунок суми гонорару, копія квитанції № 3 від 14.06.2021р., копія акту виконаних робіт від 27.05.2024р.

Вказані витрати суд вважає співмірними з огляду на складність судової справи, та строку розгляду справи. Відповідачем не було заявлено клопотання про зменшення суми витрат на оплату правничої допомоги або неспівмірність цих витрат. А доводи про неналежність та недопустимість доказів , що свідчать про оплату ОСОБА_1 , правничої допомоги за договором № 24 від 14.06.2021р. ,не беруться судом до уваги.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, як інвалід 2 групи, відповідно до положень п. 1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у разі задоволення позову, що складає 4781,83 грн.

Керуючись ст.ст. . 2-13,77-80,141,258,259,263-265 ЦПК України , ст. ст. 3,16,61, 70,71 , 74 СК України,ст.368 ЦК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, про визнання спільного сумісного майна подружжя про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити .

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу з 28.03.2006 року по 05.08.2021р.

Визнати квартиру загальною площею 33,5 кв.м. житловою площею 18,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати право приватної власності ОСОБА_1 на частину квартири загальною площею 33,5 кв.м. житловою площею 18,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Припинити право власності ОСОБА_2 на частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 код НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 код НОМЕР_1 на користь держави судовій збір у розмірі 4781,83 грн.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: П.Л.Кириченко