Справа № 523/9253/21
Провадження №2/523/715/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судових засідань - Могила А.С.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18.02.2006 року між нею ті відповідачем у справі було зареєстровано шлюб, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23.07.2015 року було розірвано. Позивач зазначає, що від шлюбу у сторін народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач зазначає, що батько дітей самоусувався від виконання батьківських обов`язків, не сплачує аліменти, має заборгованості по аліментам, яка становить: 115 585 гривень, крім іншого відповідач взагалі не приймає будь-якої участі у вихованні синів, не виявляє інтересу до їх життя. На підставі викладеного просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24 червня 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду, призначено розгляд справи в підготовче засідання та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву, третій особі роз`яснено про право в порядку ст. 181 ЦПК України надати письмові пояснення, та зобов`язано третю особу надати висновок на розв`язання спору.

На адресу суду 03.04.2023 року (вх. № 8799) надійшов лист Суворовської районної адміністрації ОМР за підписом заступника голови Тормоса Т. про приєднання до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача у справі, також в листі представник третьої особи зазначив, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, крім іншого, представник просить розгляд справи провести за відсутності представника з урахуванням найкращих інтересів дітей (а.с.71-74).

Ухвалою суду від 23.05.2023 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с.87).

Чергове судове засідання у справі призначено на 22 січня 2024 року, сторони до суду не з`явились.

На адресу суду 22.01.2024 року (вх. № 2148) надійшла заява позивач про можливість розгляду справи у її відсутність, в якій позивач зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.113).

Відповідач ОСОБА_2 про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, а також шляхом направлення смс-повідомлення за номером телефону. Згідно роздруківки з комп`ютерної програми ДЗ, судове повідомлення відповідач отримав 15.11.2023 року (а.с.111). Крім іншого, судом встановлено, що відповідач обізнаний щодо наявності справи в провадженні суду, копію позову з додатками отримав 08.10.2021 року (а.с.31), приймав участь в судовому засіданні (а.с.36).

Разом з цим, від відповідача відзиву на позовну заяву не надійшло, будь-яких письмових заперечень з приводу позову або доказів на спростування позовних вимог до суду не надано про їх витребування питання не порушувалось.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про час та місце слухання справи повідомлений (а.с.79), 03.04.2023 року (вх. № 8799) представник звернувся з листом про можливість розгляду справи за відсутності третьої особи (а.с.71).

Таким чином судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно, позивач та третя особа звернулись із заявами про слухання справи за їх відсутності, відповідач повідомлений у встановленому законом порядку, про причини не явки суд не повідомив, в судовому засіданні, яке відбулось 21.06.203 року зазначив, що позов не визнає.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, докази на дані позивачем на підтвердження позовних вимог, висновок органу опіки та піклування в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Звертаючись до суд з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітній дітей, позивач зазначила, що відповідач не виконує батьківських прав, всі питання щодо виховання дітей вона вирішує самостійно, відповідач ні яким чином не піклується про дітей та не цікавиться їх життям та розвитком, є таким, що самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, має велику заборгованість щодо сплати аліментів.

Згідно копій свідоцтв про народження, сторони у справі є батьками: - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7-9).

Згідно копії рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.07.2015 року (справа № 523/9068/15-ц) шлюб між ОСОБА_2 , 1982 року народження та ОСОБА_6 , 1984 року народження, зареєстрований 18 лютого 2006 року у міському відділі РАЦС Одеського міського управління юстиції, актовий запис №142 - розірвано (а.с.17).

Судом встановлено, що згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.08.2017 року (справа № 523/9847/17) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх спільних неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно по 1/2 частині з усіх видів його заробітку(доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.07.2017р. та до досягнення старшою дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а потім щомісячно по 1/3 частині з усіх видів заробітку(доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення молодшими дітьми повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.6).

Отже, судом встановлено, що під час перебування у шлюбі у подружжя народились діти, шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення суду від 23.07.2015 року, за рішенням суду від 23.08.2017 року з відповідача на користь позивача на утримання дітей стягнуто аліменти.

Судом досліджується висновок органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради від 30.03.2023 року № 01-05-3/93вх згідно якого встановлено, що станом на 23.01.2023 року ОСОБА_1 разом з дітьми тимчасово проживає в Румунії. Неповнолітній ОСОБА_3 2006 року народження, надав письмові пояснення в яких зазначив. що проживає з матір`ю та перебуває на її повному утриманні.

Відповідно до довідок Одеського ліцею № 24 Одеської міської ради від 01.02.2023 року № 65, 66 та характеристик від 02.03.2023 року малолітній ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 навчаються у 1-Б класі. За період навчання виявили себе відповідальними, здібними, старанними учнями. До навчання ставляться з особливою відповідністю. Мати дітей приділяє дітям достатньо уваги. Щодо батька дітей в навчальному закладі інформації не має. За період навчання з вчителями не спілкувався, успіхами дітей не цікавиться, батьківські зборони не відвідує, дітей до шкоди не приводить та не забирає.

Згідно свідчень ОСОБА_7 , ОСОБА_8 родина ОСОБА_9 характеризується позитивно. Батько до дітей не з`являється, не займається їх вихованням не допомагає матеріально.

Висновком органу опіки та піклування встановлено, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів. Згідно телефонної розмови ОСОБА_1 зазначив, що категорично заперечує з приводу позбавлення його батьківських прав щодо дітей, та не бачить в цьому підстав, борг по аліментам не заперечує.

Відповідно до довідки від 17.02.2022 року № 2121 КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР ОСОБА_1 на наркологічному обліку не значиться. При огляді наркологічних захворювань не виявлено, згідно довідки № 97 від 17.02.2022 року ознак психічних розладів не виявлено.

На підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Суворовська районна адміністрація ОМР (протокол засідання від 23.03.2023 року № /5), керуючись ст. 164 СК України, постанови № 3 Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення - вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.72-74).

Разом з цим, судом під час розгляду справи, а саме 21.06.2023 року встановлено згідно пояснень відповідача, що останній категорично заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. ОСОБА_1 суду повідомив, що мати дітей створює йому перешкоди щодо участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Зазначив, що старшого сина бачив в 2023 році. Зазначив, що сплачує аліменти, та з початку війни дружина з дітьми виїхали за межі України (а.с.94-95).

Також в ході розгляду справи судом встановлено з пояснень позивача у справі, що остання не довіряє колишньому чоловіку та боїться давати йому дітей. За останні два роки він лише два рази виявив бажання взяти дітей, та лише один раз здійснив переказ коштів на день народження сина, під час коли старший син проживав з відповідачем, батько дитини перешкоджав бачитись з сином (а.с.94-95).

Отже, в ході розгляду справи судом було встановлено, що між сторонами існують неприязні стосунки, позивач висловила недовіру колишньому чоловіку, між сторонами існують напружені стосунки, що здебільшого викликані на думку суду заборгованістю зі сплати аліментів.

Згідно заяви, яку позивач надала суду 11.09.2023 року (вх. № 25377) заборгованість відповідача за аліментами станом на 30.08.2023 рік становить 121 529, 50 гривень (а.с.101-102).

Також позивачем надано переписку відповідача з сином ОСОБА_3 за 2019 рік, щодо даної переписки суд зазначає наступне.

У частинах першій, третій статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), вебсайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах, тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з цим, судом встановлено, що надана переписка містить в собі велику кількість ненормативної лексики, однак, з тексту повідомлень встановлено, що абонент «папа» веде листування з сином, при цьому в текстах повідомлень (а.с.99) використано ненормативну лексику, що викликана обуренням з приводу того, що останньому не відкривають двері та не впускають до квартири.

Вирішуючи позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав, суд виходить з наступного.

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька й матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У пунктах 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

За ч.2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

З огляду на зазначене, суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження підстав передбачених ст. 164 СК України, самі лише обставини, що викладені позивачем у позові не можуть слугувати безперечними доказами ухилення від батьківських обов`язків.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач, як батько не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь в їх вихованні, натомість установлено, що між сторонами існує конфлікт та не порозуміння, що негативно впливає на відносини між батьком та дітьми.

Щодо підстави позбавлення батьківських прав, як наявність заборгованості зі сплати аліментів, суд зазначає наступне.

Несплата аліментів та наявність заборгованості зі сплати аліментів з боку батька може бути підставою для звернення матері до державного виконавця з питання вжиття заходів примусу до боржника (батька дитини), або до суду із заявою про здійснення судового контролю за виконанням рішення суду про стягнення аліментів, або для звернення до органів поліції із заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом систематичної несплати аліментів, однак, заборгованість зі сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення особи батьківських прав у розумінні ст. 164 СК України.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.09.2020 по справі № 537/2238/18.

Щодо інших підстав, які зокрема викладені у висновку органу опіки та піклування, а саме, не відвідування батьком шкільного закладу, не відвідування батьківських зборів та не прийняття участі у вихованні дітей.

Судом критично оцінюються дані твердження, оскільки, як зазначено у висновку органу опіки та піклування наданому до суду, що й не заперечувалось позивачем безпосередньо в судовому засіданні, з початку війни, позивач та діти перебували за межами України. Крім іншого, судом встановлено, що позивач не довіряє дітей колишньому чоловіку, а відтак дані обставини свідчать про те, що відповідач фізично не має можливості спілкуватись та приймати участь у вихованні дітей.

Таким чином, наявні обставини недоведеності свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

З огляду на зазначене матеріли справи не містить в собі достатніх та аргументованих доказів щодо свідомого ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, його стійкого та свідомого нехтування батьківськими обов`язками тощо.

Слід зазначити, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 06.10.2021 по справі № 320/5094/19, від 02.12.2020 у справі № 180/1954/19, від 13.11.2020 у справі № 760/6835/18, від 09.11.2020 у справі № 753/9433/17, від 02.11.2020 у справі № 552/2947/19, від 24.04.2019 у справі № 300/908/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Водночас, позивачем не наведено обставин, які б свідчили, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей буде сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів спільних дітей сторін, та не зазначено, яким чином позбавлення відповідача батьківських прав стимулюватиме його до виконання батьківських обов`язків.

Натомість, суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав, втрата будь-якого зв`язку з дитиною, саме по собі жодним чином не буде сприяти покращенню матеріального забезпечення дитини та ліквідації заборгованості батька по сплаті аліментів.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» зазначив, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Статтею ст.263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Позивачем не представлено і за наслідками розгляду справи судом не здобуто беззаперечних доказів, що позбавлення батьківських прав буде відповідати основним інтересам дітей. Крім того, позивачем не зазначено, які безспірні докази свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, у чому полягає винна поведінка відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов`язками, не наведено достатніх обставин, які б свідчили про необхідність застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу на нього як позбавлення батьківських прав. Наявність заборгованості по сплаті аліментів не являється єдиною і беззаперечною підставою позбавлення батьківських права.

Аналізуючи досліджені докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено тих обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 19, 164, 165, 166 СК України, Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, Постановою Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ст.ст. 5, 10, 12, 13, 18, 76-81, 258, 264, 265, 268, 273,280-284, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня складання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складно 30.01.2024р.

Суддя: