Справа № 183/4518/24
№ 2/183/2648/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2024 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Дубовенко І.Г., за участю секретаря судового засідання Котенко Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області суду цивільну справу за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд

в с т а н о в и в :

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 44992,86 грн та судові витрати в розмірі 3028 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідно до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2761142 від 30 грудня 2021 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , останньому було надано кредит у розмірі 10000 грн, строком на 360 днів, шляхом переказу на її банківську карту № НОМЕР_1 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі: за стандартною процентною ставкою 1,99% на день; за зниженою процентною ставкою 0,02% на день, якщо до 29 січня 2022 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, клієнт сплатить кошти, не менше суми першого платежу, визначеного у графіку платежів. Однак зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував. 19 жовтня 2023 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу №19102023, за яким до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги, зокрема, за договором №2761142 від 30 грудня 2021 року. Заборгованість за кредитним договором склала 44992,86 грн, з яких: 9960 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 35032,66 сума заборгованості за процентами. Також просить стягнути з відповідача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн.

Відповідачем поданий відзив на позов, у якому просить відмовити частково у задоволенні позову з огляду на те, що з додатком № 1 він не був ознайомлений, не підписував його, а тому нарахування здійснені позивачем на тіло кредиту є на його думку недоведеними. Більше того такі положення кредитного договору щодо сплати відсотків та додаткових відсотків є несправедливими, а тому є нікчемними. Окрему увагу звернув також на те, що він є військовослужбовцем, який проходить службу у ЗСУ, є учасником бойових дій, і відповідно звільнений від сплати відсотків за користування кредитом, а тому просить стягнути з нього на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 9960 грн.

Представником позивача адвокатом Стеценко Валерією Ігорівною подана відповідь на відзив, у якій посилається на те, що кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і були надіслані на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчать умови кредитного договору, адреса, реквізити в тому числі посилання на банківську карту відповідача коштів та підписи сторін. Позичальник був ознайомлений з усіма умовами договору, а тому посилання відповідача на необізнаність не заслуговують на увагу. Щодо посилань відповідача щодо його служби у лавах ЗСУ, то відповідачем не було надано первісному кредиторові належних доказів перебування на службі в ЗСУ, а тому первісним кредитором відповідно до умов договору, укладеного між сторонами нарахована заборгованість за кредитним договором. Після укладення договору факторингу позивачем жодних нарахувань не здійснювалося. Просить позов задовольнити у повному обсязі

У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи повідомленим про місце, день та годину слухання справи належним чином. У позовній заяві зазначив, що просить справу розглядати за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримують повністю, щодо винесення заочного рішення не заперечують.

Відповідач або його представник в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи сторона відповідача належним чином повідомлена судом, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов до наступних висновків, а саме.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2761142 від 30 грудня 2021 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , останньому було надано кредит у розмірі 10000 грн, строком на 360 днів, шляхом переказу на її банківську карту № НОМЕР_1 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі: за стандартною процентною ставкою 1,99% на день; за зниженою процентною ставкою 0,02% на день, якщо до 29 січня 2022 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, клієнт сплатить кошти, не менше суми першого платежу, визначеного у графіку платежів.

Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Р213 30.12.2021 21:14:14.

Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою 81640 грн, розмір якої міститься у паспорті споживчого кредиту.

Відповідач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від позивача прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала кредитний договір, тобто договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Лінеура Україна» взяті на себе зобов`язання виконав, перерахувавши на банківську карту, зазначену ОСОБА_1 , обумовлену договором суму в розмірі 10000 грн. На підтвердження перерахування коштів надані відомості iPay.ua за вих. 538-2702 від 27.02.2024 року.

19 жовтня 2023 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЕАПБ» уклали договір факторингу №19102023, за яким до ТОВ «ФК «ЕАПБ» перейшло право вимоги, зокрема, за договором №2761142 від 30 грудня 2021 року. На виконання вказаного розділу договору позивачем проведено оплату, що підтверджується копією платіжного доручення.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу від 19.10.2023 року ТОВ «УМ Факторинг» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором позики №2761142 від 30 грудня 2021 року.

Позивачем, на підтвердження укладення договору, наявності заборгованості та її розміру надано суду розрахунок заборгованості та виписку з особового рахунку відповідача.

Позивач взяті на себе зобов`язання за договором виконав, видавши відповідачу платіжну картку, відкривши рахунок/субрахунок, надавши кредитні кошти у встановленому договором ліміті, а відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконував, в результаті чого утворилась заборгованість за кредитним договором.

За розрахунком позивача заборгованість за кредитним договором за 360 днів склала 44992,86 грн та складається з: 9960 грн - заборгованість за кредитом, 35032,66 грн - заборгованість за відсотками, які нараховані ТОВ «Лінеура Україна» за період з 30.12.2021 року по 22.12.2022 року.

З копії посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 20 травня 2015 року ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодаством України для ветеранів війни учасників бойових дій. А з копії довідки № 911 від 29.05.2024 року МОУ ВЧ НОМЕР_3 , вбачається, що старший солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_3 з 06 березня 2022 року.

Вирішуючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором суд застосовує такі норми права.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За нормами ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Згідно з ч.2 ст.1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідно до п.5 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст.10 ЗУ «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).

Статтею 11 ЗУ «Про електронну комерцію» визначений Порядок укладення електронного договору.

Зокрема, відповідно до ч.3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» закріплено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

У відповідності з положеннями ст.ст.509, 526, 629, 1054 ЦК України особа, яка уклала кредитний договір та отримала кошти повинна виконувати його належним чином та повернути кошти у відповідності з умовами кредитного договору.

У статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною, тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року по справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18 викладено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з ч.2 ст.517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку про те, що укладення та підписання ОСОБА_1 , за допомогою одноразового паролю - ідентифікатора кредитного договору №2761142 від 30.12.2021 року з ТОВ «Лінеура Україна», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності у нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги.

Вищевказаний кредитний договір укладений між відповідачем та ТОВ «Лінеура Україна», який містить суму основного зобов`язання, відсотки за користування кредитними коштами, строки їх повернення та нарахування.

Встановлено, що станом на дату звернення позивача до суду з цією заявою, відповідачем ОСОБА_1 не погашена заборгованість за кредитним договором.

В той же час з 06 березня 2022 року відповідач ОСОБА_1 є мобілізованою особою та військовослужбовцем, перебуває з вказаного часу на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 , що є наслідком застосування до періоду перебування відповідача у лавах ЗСУ положень ЗУ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку від 30 березня 2021 року №1357-ІХ, який набрав чинності 23 квітня 2021 року та яким п.15 ст. 14 ЗУ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачено, що проценти за користування кредитом не нараховуються.

Суд відзначає, що, пред`являючи позов до ОСОБА_1 , позивач встановлював заборгованість за кредитним договором за 360 днів, розмір якої склав 44992,86 грн та складається з: 9960 грн - заборгованості за кредитом, 35032,66 грн - заборгованості за відсотками, які нараховані ТОВ «Лінеура Україна» за період з 30.12.2021 року по 22.12.2022 року. Після укладення ТОВ «Лінеура Україна» з позивачем договору факторингу заборгованість за відсотками не нараховувалася.

Однак належить визначити вірний період стягнення процентів з 30 грудня 2021 2021 року по 28 лютого 2022 року включно, оскільки вже з 06 березня 2022 року відповідач був мобілізований, а, відтак, звільнений від сплати процентів по кредиту на період служби. Доказів того, що станом на день розгляду справи судом першої інстанції відповідач вже не є військовослужбовцем матеріали справи не містять.

У відповідності до відомостей, що містяться у наданій до цього позову розрахунку заборгованості відповідача за договором № 2761142 від 30.12.2021 судом встановлено, що за період 30 грудня 2021 2021 року по 28 лютого 2022 року включно відповідач мав заборгованість по кредиту в розмірі 9960,2 грн та нарахованим відсоткам 5391,31 грн, а всього 15351,51 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить суму заборгованості 15351,51 грн, з яких: 9960,2 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5391,31 грн - сума заборгованості за відсотками;

З урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», про стягнення заборгованості за кредитними договорами обґрунтовані, але підлягають частковому задоволенню.

Згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №64222 від 12.04.2024 року, позивачем при зверненні з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 гривень.

Тому відповідно до положень ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1033,15 грн, тобто пропорційно до задоволених позовних вимог (34,12% від заявленого позову).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 128, 141, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 2761142 від 30.12.2021 року в розмірі 15351 (п`ятнадцять тисяч триста п`ятдесят одна) гривня 51 (п`ятдесят одна) копійка, з яких: 9960,2 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5391,31 грн - сума заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1033 (ода тисяча тридцять три) гривні 15 (п`ятнадцять) копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, адреса місцезнаходження: вулиця Симона Петлюри, будинок 30, місто Київ, 01032).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Рішення суду складено і підписано 20 серпня 2024 року.

Суддя І.Г.Дубовенко