РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Сиротенко В.К.,

за участю секретаря судового засідання - Кумер А.В.,

представника відповідача адвоката Шерстюк А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, які стягуються на підставі судового наказу,

ВСТАНОВИВ:

22.11.2024 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , в якій просить змінити розмір аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2022 у справі №335/2045/22 та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі судового наказу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2022 у справі №335/2045/22 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.04.2022 і до досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_4 повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 досягла повноліття, а тому стягнення аліментів на її утримання підлягає припиненню. Оскільки на утриманні позивачки є ще одна донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому на підставі норм Сімейного кодексу України, які регулюються спірні правовідносини, просить змінити розмір аліментів, визначених судовий наказом від 04.04.2022 у справі №335/2045/22, стягнувши з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2024 справу розподілено та передано для розгляду судді Сиротенко В.К.

Ухвалою судді від 25.11.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників справи у судове засідання; судове засідання призначено на 16.12.2024.

15.12.2024 через систему «Електронний суд» від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, також у заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

У судове засідання позивачка або її представник не з`явилися.

13.12.2024 через систему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Шерстюк А.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить змінити розмір аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2022 у справі №335/2045/22, стягнувши з ОСОБА_2 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заперечень посилається на те, що на утриманні ОСОБА_2 перебуває дружина ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою про нараховану заробітну плату (доходу, грошового забезпечення) з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, згідно якої дохід, грошове забезпечення дружини відповідача ОСОБА_5 починаючи з грудня 2023 року відсутній. Крім того, матір відповідача ОСОБА_6 є особою похилого віку (82 роки), часто хворіє та має психологічні розлади, в силу чого потребує сторонньої та фінансової допомоги. ОСОБА_2 , знаючи про безпорадний стан своєї матері та неможливість забезпечення постійного догляду за нею, в зв`язку з перебуванням на військовій службі в ЗСУ, уклав договір про надання послуг з ФОП ОСОБА_7 , згідно якого виконавець зобов`язується надавати на користь підопічного комплекс персональних послуг з догляду, соціальної допомоги та обслуговування, створення умов для активного способу життя та відпочинку із забезпеченням належних умов проживання, а замовник зобов`язується здійснювати оплату вартості наданих послуг. Таким чином, починаючи з липня 2024, за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_6 прийнято до пансіонату «Турбота про близьких» для надання послуг щодо догляду з забезпеченням проживання для осіб похилого віку осіб, потребуючих особливого спеціального догляду. З огляду на те, що ОСОБА_2 постійно перебуває на військовій службі, фінансовими зобов`язаннями щодо орендної сплати за квартиру в місті Києві, забезпечення постійного догляду за ОСОБА_6 , витрат на ліки для підтримання належного стану здоров`я мати відповідача, займається ОСОБА_5 за рахунок заробітної плати ОСОБА_2 . Відповідач вважає, що вищевикладені обставини впливають на вирішення питання щодо сплати аліментів у визначеному саме позивачем розмірі. На думку відповідача, обґрунтованим буде змінити розмір аліментів на 1/5 частину від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно.

У судовому засіданні 16.12.2024 представник відповідача підтримала викладені у відзиві на позовну заяву обставини та просила відкласти судове засідання для надання можливості подати додаткові докази (довідки щодо стану матері відповідача).

20.12.2024 від відповідача надійшли вищезазначені докази, які судом долучено до матеріалів справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Як свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 09.09.2006 Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, 09.09.2006 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, актовий запис №244. Прізвище дружини після шлюбу ОСОБА_8 .

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 23.11.2006 Орджонікідзевським відділом РАЦС Запорізького МУЮ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане 24.02.2011 Орджонікідзевським відділом РАЦС Запорізького МУЮ).

Відповідно до судового наказу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2022 у справі №335/2045/22, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.04.2022 і до досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_4 повноліття.

26.04.2022 постановою державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження №68870945 з виконання вищезазначеного судового наказу.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2022 у справі №335/2043/22 задоволено позов ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Розірвано шлюб, зареєстрований 09.09.2006 Жовтневим відділом РАЦС Запорізького МУЮ, актовий запис №244, між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 . Відновлено ОСОБА_9 дошлюбне прізвище ОСОБА_11 .

У зв`язку із досягненням дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, позивачка звернулася до суду з позовом про зміну розміру аліментів, які стягуються на підставі судового наказу, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Заперечуючи щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню, відповідач посилався на те, що на його утриманні перебувають дружина ОСОБА_12 , яка не працює, та матір ОСОБА_6 , яка є особою похилою віку, за станом здоров`я потребує стороннього догляду. Оскільки ОСОБА_2 призваний на військову службу, матір перебуває у пансіонаті «Турбота про близьких». На думку відповідача, зазначені обставини впливають на визначення розміру аліментів, обґрунтованим буде стягнення аліментів у розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно.

На підтвердження своїх заперечень відповідачем надано копії наступних доказів, зокрема:

-довідки ВЧ НОМЕР_4 за вих. №2908кп/вих від 11.04.2024, відповідно до якої ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_4 , а також військового квитка ОСОБА_2 ;

-свідоцтва про шлюб з ОСОБА_13 серії НОМЕР_5 , виданого 19.06.2024 Деснянським відділом ДРАЦС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

-дані про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) ОСОБА_5 , відповідно до яких за період квітень-листопад 2023 року дохід ОСОБА_5 становить 52930,00 грн, за період грудень 2023 року листопад 2024 року дохід відсутній;

-медичні виписки та довідки про стан здоров`я матері ОСОБА_6 ;

-договору про надання послуг, укладеного 04.07.2024 ОСОБА_2 (замовник, в інтересах підопічної ОСОБА_6 ) та ФОП ОСОБА_7 (виконавець), відповідно до якого виконавець зобов`язався надавати на користь підопічного комплекс персональних послуг з догляду, соціальної допомоги та обслуговування, створення умов для активного способу життя та відпочинку із забезпеченням належних умов проживання, а замовник зобов`язався здійснювати оплату вартості наданих послуг;

-чеків про придбання ліків, памперсів;

-договору оренди квартири (житлового приміщення), укладеного 06.05.2024 ОСОБА_14 (орендар) та ОСОБА_15 (орендодавець), відповідно до якого в оренду передано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також докази оплати орендних платежів за період травень жовтень 2024 року;

-відомості з Пенсійного фонду України щодо ОСОБА_2 про отримані доходи за період 2003 2024 роки (довідку сформовано станом на 24.07.2024), відповідно до яких дохід ОСОБА_2 , зокрема, за 2022 рік склад 470935,91 грн, за 2023 рік 775 030,86 грн, за січень-лютий 2024 року 213000,00 грн;

-довідки про доходи №8761 6777 1474 2817, відповідно до якої пенсіонер ОСОБА_6 за період січень 2023 року листопад 2024 року отримала пенсію за віком у сумі 115 267,57 грн.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 зазначеної статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє їх від обов`язків щодо дитини.

За змістом положень ч. 3ст.11Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Отже, можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Такий припис доводить факт підвищеного захисту прав дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За правилами ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 5 статті 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Частиною першою статті 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № № 682/2454/22 (провадження № 61-10748св23).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, які стягуються на підставі судового наказу, позивачка посилалася на те, що розмір аліментів був визначений з розрахунку на двох неповнолітніх дітей. У зв`язку з досягненням найстаршою дитиною повноліття, просила змінити розмір аліментів, що підлягають стягнення на одну дитину у відповідності до приписів ч. 5 ст. 183 СК України, а саме у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття

Відповідач в обґрунтування заперечень щодо розміру аліментів, який просить стягнути позивачка, посилався на те, що на його утриманні перебувають дружина та матір похилого віку.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При наданні оцінки посиланням та доказам, наданим сторонами на обґрунтування своїх вимог та заперечень, судом враховано, що позивач просить визначити розмір аліментів з розрахунку на одну дитину у відповідності до норм ч. 5 ст. 183 СК України; те, що на утриманні відповідача перебувають матір похилого віку (яка також отримує пенсію за віком) та дружина (яка офіційно не працевлаштована та доходів не має, доказів протилежного не надано), також судом враховано, що на теперішній час подружжя дітей не має. При цьому, судом критично оцінюються посилання відповідача на те, що дружина ОСОБА_5 займається забезпеченням постійного догляду за матір`ю відповідача ОСОБА_6 , оскільки самим відповідачем зазначено та надано відповідні докази, що його матір ОСОБА_6 перебуває у пансіонаті «Турбота про близьких» на підставі договору про надання послуг з догляду, соціальної допомоги та обслуговування.

Отже, враховуючи зазначені позивачем та відповідачем обставини відповідно в обґрунтування та заперечення проти позову та надані ними докази у їх сукупності, враховуючи баланс інтересів дитини та матеріальних можливостей батька, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) батька, але неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття, що на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому суд враховує, що такий розмір не є надмірним тягарем для відповідача, а його зменшення не відповідає інтересам дитини.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання позивача у прохальній частині позовної заяви на п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України є помилковим, оскільки негайне виконання судового рішення допускається, зокрема, у справах про стягнення аліментів. В той же час, у даній справі предметом розгляду є не стягнення аліментів, а зміна розміру аліментів, які вже стягуються на підставі судового наказу.

Також судом при ухваленні даного рішення враховано зауваження представника відповідача, що прохальна частина позовної заяви передбачає можливість подвійного стягнення з відповідача аліментів (змінити розмір аліментів, що вже стягуються, та стягнути з відповідача аліменти у визначеному розмірі). В той же час, на думку суду, в даному випадку відсутнє таке подвійне стягнення, оскільки аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вже стягнуто на підставі судового наказу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2022 у справі №335/2045/22. Рішенням же у даній справі №335/12855/24 лише змінено такий розмір аліментів, що підлягають стягненню на одну неповнолітню дитину ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, які стягуються на підставі судового наказу задовольнити.

Змінити розмір аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2022 у справі №335/2045/22 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, який ухвалив оскаржуване рішення, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ).

Вступна та резолютивна частини рішення постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені 20 грудня 2024 року.

Повний текст рішення виготовлено 25 грудня 2024 року.

Суддя В.К. Сиротенко