ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2480/24 Номер провадження 22-ц/814/3596/24Головуючий у 1-й інстанції Мирошникова О.Ш. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Лобов О.А., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання: Буйновій О.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 вересня 2024 року по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,-

В С Т А Н О В И В :

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю її сина ОСОБА_2 у розмірі 300 000 грн.

В обґрунтування позову вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на станції Лазірки, Лубенського району вантажний потяг, який належить відповідачу, скоїв наїзд на її сини ОСОБА_2 , який від отриманих травм помер. Потяг є джерелом підвищеної небезпеки та належить відповідачу. Позивачу смертю сина завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 300 000 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду.

Рішенням Лубенським міськрайонним судом Полтавської області від 11 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 80 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 800 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодилась АТ «Українська залізниця» та подало апеляційну скаргу, в якій прохають скасувати рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11.09.2024 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що відповідач вважає рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухваленим внаслідок неправильної оцінки доказів та при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Стверджує, що рішення суду першої інстанції прийнято при недоведеності факту нанесення позивачу моральної шкоди, які суд першої інстанції визнав встановленими, що є порушенням п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Звертає увагу, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, а сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 80 000 грн, не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи був присутній представник відповідача інші особи, які брали участь в розгляді справи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися..

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 05.08.2021 року близько 16:55 години машиніст ОСОБА_3 керуючи вантажним потягом № 3479 рухався за маршрутом «Полтава-Гребінка», в селі Лазірки Лубенського району, де проїжджаючи в районі станції «Лазірки», допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який у навушниках косив траву між залізничними коліями. В результаті описаної вище події пішохід ОСОБА_2 , отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди.

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується наявними в справі копіями відповідних свідоцтв .

Відповідно до висновку експерта №207 від 05.08.2021 року вбачається, що смерть ОСОБА_2 настала від травм, які несуть в собі ознаки прижиттєвості, утворилися від дії тупого (тупих) предмету (предметів), при ударі об такі, можливо під час залізничної травми. За встановлених обставин, причиною загибелі сина позивача стали травми, спричинені джерелом підвищеної небезпеки - вантажним потягом № 3479, володільцем якого є відповідач.

Позивач оцінює розмір грошового відшкодування внаслідок завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 300 000 гривень, вважає, що такий розмір є розумним і справедливим.

Суд задовольняючи позов частково, посилається на те, що враховуючи глибину та тривалість моральних страждань позивача, викликаних втратою сина, виходить з принципів розумності, пропорційності та справедливості та вважає, що розмір моральної шкоди в розмірі 80 000 грн підлягає стягненню з відповідача, в решті стягнення суд відмовляє.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.

Відповідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання кого створює підвищену небезпеку, і несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Згідно п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності її вини.

Якщо ж груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшеною, що передбачено ч.2 ст.1193 ЦК України.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належить непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювачу шкоди.

Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача щодо недоведеності факту спричинення моральної шкоди та її розміру належними доказами, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що моральна шкода позивачу завдана смертю її сина, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя позивачу душевні страждання. Відновити становище, яке існувало до смерті сина у житті позивача, неможливо.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд першої інстанції врахував, що смерть потерпілого ОСОБА_2 сприяла власна груба необережність та нехтування потерпілим п. 2.2, 2.3, 2.5, 2.6. Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України також враховано відсутність вини в діях працівників відповідача, глибину тривалість моральних страждань позивача, викликаних втратою сина та із застосуванням принципів розумності, пропорційності і справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь позивача 80 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Такий розмір стягнення узгоджується із засадами розумності та справедливості, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 21 грудня 2024 року

Головуючий суддя : ____________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ____________________ О.А. Лобов __________ _________ О.І. Обідіна