КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2024 року

справа № 755/4285/23

провадження № 22-ц/824/15610/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.

при секретарі: Шереметьєва М.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2024 року, постановлену під головуванням судді Савицького О.А., у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних, -

В С Т А Н О В И В :

01.06.2023 р. на адресу суду від Дніпровського районного суду м.Києва за підсудністю надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних за невиконання постанови Дніпровського районного суду м.Києва від 13.09.2012 р. у справі № 2-а-6873/11.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2024 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних - закрито.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_3 поав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при постановлені ухвали про закриття провадження у справі судом першої інстанції неповно було з`ясовано обставини справи, що призвело до неправильних висновків. Зазначає, що не позбавлений можливості звернутися з позовом до держави про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства. У зв`язку з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві надати бухгалтерські розрахунки та сплатити пенсійний борг на користь скаржника, виник спір про суми пенсійної заборгованості.

В судове засідання сторони не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги, а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим. Враховувавши акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України та Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» зобов`язань, суд дійшов висновку, що спори про відшкодування передбачених цими зобов`язаннями грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1192, частини другої статті 22 ЦК України відшкодування шкоди здійснюється лише за умови доведення розміру заподіяної шкоди. Натомість відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитор вправі вимагати сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми. Ці правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника в певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно з відшкодуванням шкоди (зокрема, зі стягненням збитків) порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру заподіяної шкоди (розміру збитків).

Отже, стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 зазначено, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги, а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Оскільки, заявлені позовні вимоги є похідними від основного спору щодо перерахунку соціальних виплат (пенсії), суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що у даному випадку вказаний позов підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, за правилами якого був розглянутий основний спір, а тому провадження підлягає закриттю у цій справі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2024 року залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: