Справа № 226/167/23

Провадження № 2/226/22/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючої - судді Клепка Л.І.,

за участю секретаря Філіпповської Т.Г.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Прем`єр Альянс», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої правопорушенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Прем`єр Альянс», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої правопорушенням.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що 24.12.2020 о 16.05 год. ОСОБА_5 , керуючи автомобілем ВАЗ 2108, номерний знак НОМЕР_1 , біля будинку № 13 по вулиці Центральній в м.Мирноград Донецької області, в порушення вимог п.13.1 Правил дорожнього руху України не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований належний йому автомобіль MG-3 CROSS, номерний знак НОМЕР_2 , що спричинило пошкодження транспортних засобів та, як виявилося в подальшому, завдало шкоди його здоров`ю, внаслідок чого йому були заподіяні матеріальні збитки та моральна шкода.

Постановою Димитровського міського суду від 02.02.2021 винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди було визнано ОСОБА_6 . Разом з тим, позивач вважає, що на момент скоєння ДТП автомобілем ВАЗ 2108 керував ОСОБА_5 і для того, щоб його не позбавили права керування транспортним засобом, у змові з ОСОБА_6 останній взяв вину на себе, так як права на керування транспортними засобами він не має.

Внаслідок скоєння відповідачем ОСОБА_5 дорожньо-транспортної пригоди йому було завдано матеріальних збитків у вигляді вартості відновлювального ремонту автомобіля MG-3 CROSS, які згідно висновку експерта від 05.03.2021 становлять 57101,39 грн., які страховою компанією були відшкодовані йому частково на суму 40700,47 грн., чого недостатньо для покриття всіх збитків та відновлення його автомобіля. Вважає, що різниця в сумі 16400,92 грн. підлягає стягненню з відповідачів.

Також внаслідок ДТП та лікування він поніс матеріальні збитки, які полягають у вартості придбаних ним ліків, медичного приладдя, вартості експертиз, вартості палива на постійні нетипові для нього поїздки до експертів, медиків, адвокатів, в суди та поліцію, а також до страхових компаній, які він оцінює в сумі 14225,05 грн. і просить стягнути з відповідачів.

Крім цього, внаслідок скоєної відповідачами ДТП, його життя змінилося в гіршу сторону, так як у нього з`явилися постійні головні болі, запаморочення, що змушує його звертатися до лікарів, робити обстеження і процедури, витрачати кошти на дороговартістні ліки, постійно їх приймати, що його бентежить і нервує. Також він змушений був відвідувати поліцію з метою вирішення наслідків ДТП, відвідувати судових експертів, давати пояснення, ходити до адвокатів з метою консультацій та суду, що створює для нього нервові навантаження, призводить до стресу і негативно відображається на його сімейних стосунках та викликає фізичні, душевні та психічні страждання, завдаючи йому моральної шкоди, яку він оцінює в 50 000 грн і просить стягнути цю суму з відповідачів.

Згідно відзиву відповідача ОСОБА_5 заявлені до нього позовні вимоги він не визнає повністю, вважаючи їх безпідставними. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що він не керував автомобілем під час ДТП. Постановою Димитровського міського суду від 02.02.2021 винуватцем ДТП визнано ОСОБА_6 , який скоїв наїзд на припаркований автомобіль позивача. Постанова суду набрала законної сили і позивачем ОСОБА_1 , який був присутнім під час розгляду справи, не оскаржувалася. Крім того, що ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні ДТП, його ще було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП за порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України (відмову від проходження огляду на стан сп`яніння), а також за ч.2 ст.126 КУпАП - за керування транспортним засобом без посвідчення водія. Постанова суду, якою ОСОБА_6 було визнано винним за ст.124 і 130 ч.1 КУпАП є обов`язковою для суду, що розглядає цивільну справу, і викладені в ній факти знову не доводяться. Вважає, що він є неналежним відповідачем у справі і не повинен нести відповідальність за пред`явленими вимогами.

Згідно відзиву на позовну заяву представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що направлені на зловживання процесуальними правами з метою отримання безпідставної вигоди та збагачення за рахунок відповідача. Обгрунтуванням цьому наводить твердження позивача про те, що за кермом автомобіля ВАЗ 2108 під час скоєння 24.12.2020 ДТП був не ОСОБА_6 , а ОСОБА_5 . Крім цього, зазначає, що шкода, заподіяна ДТП, має відшкодовуватися позивачу Страховою компанією «ВанКлік», де був застрахований автомобіль ВАЗ 2108, що підтверджується страховим полюсом № НОМЕР_3 строком дії з 03.06.2020 по 02.06.2021 рік, згідно якого відшкодування матеріального збитку визначається сумою 260 000 грн., а ушкодження здоров`я 130 000 грн. З урахуванням цього вважає, що і різницю між фактичним розміром шкоди, спричиненої автомобілю позивача, і страховою виплатою також має нести страхова компанія в межах ліміту страхових виплат. Вимоги щодо відшкодування витрат на лікування і моральної шкоди також вважає безпідставними та недоведеними. Крім цього, надаючи оцінку заявленим до стягнення витратам на лікування, представник ОСОБА_7 звертає увагу на те, що за медичною допомогою позивач звернувся лише через 13 днів після ДТП, ставлячи під сумнів твердження позивача, що погіршення стану його здоров`я (нудота, запаморочення, підвищення тиску) стало наслідком ДТП. Також ставить під сумнів необхідність придбання позивачем зазначених у позові медичних препаратів, звертаючи увагу суду на дати їх придбання, частина з яких була придбана ще до настання ДТП, а інша частина підтверджує придбання медичних препаратів не позивачем, а іншою особою. З урахуванням зазначених обставин просить повністю відмовити у задоволенні вимог позивача.

14.02.2023 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито спрощене провадження з повідомленням (викликом) сторін.

04.05.2023 ухвалою суду до участі у справі залучена третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідачів - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія Прем`єр Альянс».

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, будучи повідомленою про залучення до участі у справі, дату, час та місце судового розгляду, своїх аргументів та міркувань на підтримку або заперечення проти позову суду не надала.

В судовому засіданні позивач і його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просили задовольнити вимоги повністю. При цьому позивач ОСОБА_1 , вимагаючи стягнення матеріальних збитків і моральної шкоди з обох відповідачів, суду пояснив, що особисто він не бачив, хто з відповідачів в момент скоєння ДТП перебував за кермом автомобіля ВАЗ. На час ДТП він сидів у своєму автомобілі, припаркованому на узбіччі дороги біля будинку №13 по вул.Центральній м.Мирноград, коли відчув удар в задній бампер автомобіля. Через дві хвилини він вийшов з автомобіля і зрозумів, що в його автомобіль в`їхав автомобіль ВАЗ 2108, який стояв позаду, і спричинив його автомобілю механічні ушкодження. До нього відразу підійшов ОСОБА_8 і пообіцяв все вирішити, а ОСОБА_9 в цей час сидів на передньому пасажирському сидінні, був у стані алкогольного сп`яніння. Він зателефонував до поліції та повідомив про ДТП, а також свою страхову компанію, де йому роз`яснили, що за відшкодуванням шкоди слід звертатися до страхової компанії винуватця ДТП. Через деякий час приїхали співробітники поліції, які стали відбирати пояснення та складати протокол. Протокол було складено відносно ОСОБА_9 , проте він вважає, що протокол було складено не на ту особу, проте заперечень з цього приводу не подавав. Постанову суду про притягнення ОСОБА_9 до адмінвідповідальності за вчинення ДТП також не оскаржував. Після отримання постанови суду він, як потерпілий, подав заяву до страхової компанії «Ван Клік», де був застрахований автомобіль ВАЗ, про здійснення йому страхового відшкодування. Спочатку до виплати йому було нараховано страховиком 31 000 грн., з чим він не погоджувався, а потім йому донарахували ще 10 000 грн. Чого так сталося, пояснити не може, письмових роз`яснень від страхової компанії він не отримував і письмових доказів цьому суду надати не може. Дій страховика до суду не оскаржував. Проте, не погоджуючись з оцінкою збитків, зробленою страховою компанією, він 04.03.2021 самостійно звернувся до експерта ОСОБА_10 , висновком якого від 05.03.2021 розмір спричиненої йому внаслідок ДТП шкоди було визначено в сумі 57101,39 грн. Вважаючи, що до відшкодування йому підлягає саме вказана сума, він і звернувся до страхової компанії з заявою про виплату йому 57101,39 грн., проте страховиком йому було виплачено лише 40 700,47 грн., що не покриває витрати на ремонт автомобіля. З урахуванням цього різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою отриманого страхового відшкодування, яка становить 16 400,92 грн., просить суд стягнути солідарно з відповідачів. Крім цього, зазначав, що приблизно через тиждень після ДТП стан його здоров`я погіршився, у нього піднявся тиск, і він звернувся до лікарні. На лікарняному не перебував, але лікувався вдома, купував медичні препарати, ц зв`язку з чим поніс матеріальні витрати. З урахуванням цього просив стягнути з відповідачів витрачені на лікування кошти та витрати за бензин, оскільки він був змушений їздити до експертів, медиків, страхових компаній та адвокатів, що загалом становить 14 225,05 грн. Також просив стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду 50 000 грн., розмір якої вважав адекватним понесеним ним моральним стражданням, спричиненим наслідками ДТП.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3 , не погоджуючись з доводами позивача і його представника та вважаючи свого довірителя неналежним відповідачем, у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_7 , посилаючись на викладені у відзиві на позов заперечення і аргументи, також у задоволенні позову просила відмовити.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля MG-3 CROSS, номерний знак НОМЕР_2 , який отримав механічні ушкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 24.12.2022 о 16.05 год. біля будинку №13 на вулиці Центральній в м.Мирноград Донецької області з вини ОСОБА_6 , що підтверджується постановою Димитровського міського суду від 02.02.2021 про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ст.124, 130 ч.1 КУпАП (а.с.10,32).

Згідно вказаної постанови, що набрала законної сили 15.02.2021, ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 2108, номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, порушив п.13.1 Правил дорожнього руху та скоїв наїзд на припаркований автомобіль ОСОБА_1 . Як слідує з вказаної постанови, ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні цього діяння визнав повністю, пояснивши, що їхав на автомобілі свого товариша і, не справившись з керуванням, в`їхав у припаркований автомобіль MG-3 CROSS, що було підтверджено під час судового розгляду і самим потерпілим ОСОБА_1 .

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ 2108, номерний знак НОМЕР_1 , яким в момент ДТП керував ОСОБА_6 , була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «ВАН-КЛІК», що підтверджується страховим полісом № 200798147 від 02.08.2020, страхувальником за яким є ОСОБА_11 (а.с.91). Згідно вказаного страхового полісу, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000 грн., за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю на одного потерпілого - 260 000 грн., розмір франшизи складає 2500 грн. Строк дії вказаного поліса визначено в з 03.08.2020 до 02.08.2021 включно (а.с.91).

Згідно досліджених судом за клопотанням представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_7 , підтриманого всіма сторонами, матеріалів справи № 226/2759/21 за позовом ТОВ «Маркс Капітал» до ОСОБА_6 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, механічні пошкодження автомобіля MG-3 CROSS, номерний знак НОМЕР_2 , що належить позивачу ОСОБА_1 , були зафіксовані актом технічного огляду транспортного засобу від 09.01.2021, складеним представником страхової компанії «ВАН-КЛІК» за участю ОСОБА_1 (а.с.45, справа № 226/2759/21). Зауважень власника автомобіля акт не містить.

Згідно звіту №267/02-21 суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_12 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 14.02.2021, здійсненого на замовлення ПрАТ СК «ВАН КЛІК», ринкова вартість автомобіля MG-3 CROSS, номерний знак НОМЕР_2 становить 182 941,25 грн. Вартість відновлювального ремонту без урахуванням фізичного зносу складових, що замінюються, складає 70 140,59 грн., з яких 12 980,40 грн. (з урахуванням ПДВ) вартість ремонтних робіт, 14 232, 60 грн. (з урахуванням ПДВ) вартість необхідних для ремонту матеріалів, 42 927,59 (з урахуванням ПДВ) вартість складових, які підлягають заміні (а.с.38-44 справа № 226/2759/21). Вартість відновлювального ремонту, визначена з урахуванням коефіцієнту зносу, який відповідно до терміну експлуатації транспортного засобу, що перевищує 7 років, становить 0,4263, складає 51 840,56 грн., включаючи ПДВ на ремонтні роботи, запасні частини, матеріали, фарбування).

Згідно розрахунку страхового відшкодування, розмір збитку, визначеного за формулою: З=Ссх(1-Ез)+Ср+См-Сз, де Сс заміна деталей на суму 42 927,59 грн., Ез коефіцієнт зносу 0,4263, Ср - виконання робіт 12980,40 грн., См вихідні дані використаних матеріалів 14 232,60 грн., Сз сума зниження 8640, складає 43 200,47 грн., а за вирахуванням франшизи, яка становить 2500 грн. 40 700,47 грн. (а.с.60 справа № 226/2759/21).

Доказів щодо оскарження розрахунку страхового відшкодування позивачем не надано.

Згідно платіжного доручення № 1393 від 22.06.2021, страхове відшкодування в розмірі 40 700,47 грн. за ремонт автомобіля MG-3 CROSS, номерний знак НОМЕР_2 на підставі страхового акту № 0030791.01.21/1 без ПДВ за заявою позивача від 18.03.2021 було перераховано йому 22.06.2021 (а.с.37, 61 справа № 226/2759/21). Як пояснив в судовому засіданні позивач, з позовом до страхової компанії з приводу незгоди з перерахованою йому сумою він не звертався.

Постановою Димитровського міського суду від 15.12.2021 перераховане ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 40 700,47 грн на підставі ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в порядку регресу було стягнуто з відповідача ОСОБА_6 на користь ТОВ «Маркс Капітал», якому на підставі Договору факторингу 01.01.2020 перейшло право регресних вимог від ПАТ «Страхова компанія «Ван Клік» (а.с.8, справа №226/2759/21).

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-ІУ), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст.6 зазначеного Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1 ст.9 Закону № 1961-ІУ).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону № 1961-IV передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються, зокрема, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Можливість відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та страховим відшкодуванням викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Предметом спору є недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна, яку він просить стягнути на свою користь з відповідачів.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого винуватцем ДТП ОСОБА_6 , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із нього, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

Доводи представника відповідача ОСОБА_7 про те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це є підставою для відмови у стягненні з ОСОБА_6 на користь позивача майнової шкоди, не відповідає фактичним обставинам справи і є помилковими, так як Законом № 1961-IV передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відтак, різниця між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

За таких обставин, саме ОСОБА_6 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 , суд приймає за основу звіт №267/02-21 від 14.02.2021 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу MG-3 CROSS, номерний знак НОМЕР_2 , здійснений на замовлення страховика на підставі погодженого з власником транспортного засобу акту технічного огляду автомобіля від 09.01.2021, згідно якого вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу MG-3 CROSS, номерний знак НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження станом на дату оцінки становить 51840,56 грн. (включаючи ПДВ на ремонтні роботи, запасні частини, матеріали фарбування), який позивачем у встановленому порядку не оскаржувався.

Отже, з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_1 з урахуванням виплаченого йому страховою компанією страхового відшкодування в розмірі 40 700,47 грн. підлягає стягненню 11 140,09 грн.

Що стосується питання стягнення шкоди з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17, якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем. Отже, належний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі

№ 552/6381/17 ).

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи.

Судом встановлено, що особою, винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, у якій зазнав механічних ушкоджень автомобіль позивача ОСОБА_1 , є відповідач ОСОБА_6 , якого постановою Димитровського міського суду від 02.02.2021 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124, 130 ч.1 КУпАП.

Частиною четвертою ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б вказували на наявність вини ОСОБА_5 у вчиненні ДТП та порушення ним прав і законних інтересів позивача, у задоволенні позову до нього по усім заявленим вимогам слід відмовити з підстав пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача.

З приводу заявлених позивачем вимог щодо відшкодування йому матеріальних збитків в розмірі 14 225,05 грн., понесених ним на придбання ліків, медичного приладдя, проведення експертиз, придбання палива на поїздки до експертів, медиків, адвокатів, страхових компаній, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами спричинення майнових витрат, пов`язаних з лікуванням, позивач зазначає його звернення до лікаря, зафіксоване у медичній картці, та чеки на підтвердження придбання ним медичних препаратів. Разом з тим, як встановлено судом, тілесних ушкоджень після дорожньо-транспортної пригоди у позивача зафіксовано не було, швидка допомога на місце аварії не викликалася, судово-медична експертиза не проводилася, а звернення до лікаря мало місце 06.01.2021, через два тижні після ДТП, як зазначав в судовому засіданні позивач з причини підвищення тиску та головного болю, що не підтверджує причинного зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою та його лікуванням. При цьому є сумнівним зазначений у позові перелік та кількість медичних препаратів, зокрема медичного препарату гідазепам, який не призначався позивачу та ще й в такій кількості. До того ж, як вбачається з частини наданих позивачем чеків та слушно зауважується представником відповідача ОСОБА_7 , вказаний препарат купувався ще за півроку до ДТП: з 14.06.2020 по 29.08.2020 (а.с.41-44), а придбання інших, які за своїм призначенням використовуються для лікування гіпертонічного кризу, серцевої недостатності, артеріальної гіпертензії, зміцнення та поліпшення імунітету та таке інше, не доводить спричинення позивачу ушкодження здоров`я внаслідок ДТП.

Недоведеними суд вважає і вимоги позивача в частині покладення на відповідача витрат, пов`язаних з придбанням ним палива на необхідні йому поїздки. З огляду на це вимоги позивача про відшкодування йому матеріальних збитків в розмірі 14 225,05 грн. задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання стягнення з відповідача ОСОБА_6 моральної шкоди, суд виходить з такого.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить суд стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з статтею 23 Закону) та не належить до шкоди, заподіяної майну (згідно з статтею 28 Закону). Тому відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, яка полягає в його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинену з вини відповідача ОСОБА_6 дорожньо-транспортну пригоду, має бути покладена на відповідача ОСОБА_6 .

Обгрунтовуючи свої вимоги в частині заподіяння моральної шкоди, позивач посилався на те що, у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою його життя змінилося в гіршу сторону. Він змушений був робити для себе нетипові дії: відвідувати поліцію, судових експертів, адвокатів з метою отримання консультацій, суд, що призводило до нервового навантаження, стресу, створювало певні незручності та викликало душевні і психічні страждання. Моральну шкоду оцінює в розмірі 50 000 грн.

Між тим, не заперечуючи того, що внаслідок ДТП позивачу було завдано душевних страждань та переживань, обумовлених пошкодженням його майна (автомобіля), які змінили звичний для нього спосіб життя, призвели до особистих змін та порушення звичного ритму його життя, суд вважає, що розмір заявленої позивачем моральної шкоди є недоведеним і таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості. Тому з врахуванням обставин справи суд вважає, що достатнім для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди буде стягнення 3000,00 грн.

Судові витрати у справі, що складаються з судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 188,29 грн.

Керуючись ст. ст.ст.12, 13, 76, 141, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Прем`єр Альянс», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , матеріальну шкоду в розмірі 11 140 (одинадцять тисяч сто сорок) грн.09 коп., моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) грн., та судовий збір в розмірі 188 (сто вісімдесят вісім) грн. 29 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Прем`єр Альянс», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої правопорушенням, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня прого лошення рішення і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Вступна і резолютивна частини рішення проголошені 31.01.2024, повне судове рішення виготовлено 05.02.2024.

Суддя Л.І.Клепка