Суддя Черняк В. Г.
Справа № 644/6213/24
Провадження № 2/644/3045/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року м. Харків.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Черняка В.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Юр`єва Є.Д.,

представника позивача адвоката Мудраченка І.В.,

представника відповідача адвоката Паришкура В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Гребінка А.М. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 20 000 грн., матеріальну шкоду у розмірі 6 879,67 грн. та судові витрати по справі.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.06.2024 року був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. В результаті протиправних дій ОСОБА_2 , позивачу ОСОБА_1 , який є власником автомобіля PEUGEOT I д/н НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , була завдана матеріальна шкода у вигляді розбитого вітрового скла його автомобіля, а також руйнації правого бокового дзеркала заднього виду автомобіля марки зазначеного автомобіля, вартість яких згідно висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-24/12826-АВ від 10.05.2024 р., становить 6879,67 грн. Крім того, в результаті протиправних дій ОСОБА_2 , йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, емоціональному стресі, який супроводжувався почуттям розгубленості, негативними переживаннями, тривогою та емоційною напругою, що пов`язано із тим, що він не може протягом тривалого часу використовувати свій транспортний засіб за цільовим призначенням. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 20 000 грн. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати, понесених ним на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.07.2024 року провадження по справі відкрито, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

13.09.2024 р. представником позивача адвокатом Гребінка А.М. в системі «Електронний суд» подано заява про збільшення позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, яка відповідно до висновку експерта від 10.05.2024 р. № СЕ-19/121-24/12826-АВ становить 17 924, 90 грн.

04.10.2024 р. адвокатом Гребінка А.М. в системі «Електронний суд» подано заяву, в якій зазначено, що між ним та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду від 17.09.2024 року щодо розірвання договору про укладення правової допомоги від 03.06.2024 року, а тому сторони більше не пов`язані зобов`язаннями одна до одного.

21.10.2024 р. відповідачем подано пояснення, в яких останній позов в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 грн не визнав, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не був учасник даного кримінального правопорушення, і відповідно не зазнав ніяких душевних і фізичних страждань, пов`язаних з протиправною поведінкою засудженого, під час пошкодження автомобіля PEUGEOT I д/н НОМЕР_1 , транспортний засіб фактично перебував у володінні ОСОБА_3 , який керував даним автомобілем і з яким у ньго виникла конфліктна ситуація. З позивачем ОСОБА_1 він взагалі не знайомий, ніколи з ним не спілкувався і відповідно не завдавав йому моральної шкоди. Також зазначив, що ОСОБА_1 не підтверджений той факт, що останній не міг протягом тривалого часу використовувати свій транспортний засіб. Крім того, відповідач ОСОБА_2 не згоден з розміром витрат на правничу допомогу в сумі 15.000 грн., вважає, що заявлена позивачем сума не є співмірною зі складністю даної справи. Одночасно визнає позов в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 6 879,67 грн.

Представник позивача адвокат Мудраченко І.В. підтримав позов, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Паришкура В.М. позов визнав частково, а саме: в частині стягенння матеріальної шкоди в розмірі 6 879,67 грн. та в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1500 грн., в частині стягнення моральної шкоди позов не визнав, та просив суд відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вироку Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.06.2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 (сімнадцять тисяч) грн. в дохід держави.

Вирок набрав законної сили 09.07.2024 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Як вбачається з тексту зазначеного вироку, суд, з посиланням на обвинувальний акт у кримінальному провадженні, встановив, що ОСОБА_2 03.05.2024 року приблизно о 15.30 год., точний час в ході досудового розслідування не встановлено, знаходячись в салоні автомобіля марки Peugeot I 300 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , під керуванням водія служби таксі «Uklon» - ОСОБА_3 , рухаючись в напрямку провулку Северина Потоцького у м. Харкові, діючи з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, проявляючи явну неповагу до суспільства, що виразилось в прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, зневажливо ставлячись до громадського порядку, ігноруючи існуючі у суспільстві елементарні правила поведінки, моральності, добропристойності, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не зважаючи на те, що автомобіль знаходиться у русі, схватився руками за кермо автомобіля, внаслідок чого, водій ОСОБА_3 ледве не втратив керування, після чого зупинив автомобіль, зробив зауваження останньому та попросив його вийти з машини. Не реагуючи на прохання водія, ОСОБА_2 поводячись агресивно, не реагуючи на неодноразові зауваження, продовжуючи свої хуліганські дії, почав безпричинно виражатися нецензурною лайкою та висловлювати словесні образи в бік водія ОСОБА_3 , після чого, знаходячись у салоні вказаного автомобіля ОСОБА_2 один раз ударив ногою у лобове скло, внаслідок чого розбив його. Після чого, водій автомобіля ОСОБА_3 вийшов з автомобіля та витягнув ОСОБА_2 на вулицю, закрив двері та почав від`їжджати, в цей час ОСОБА_2 продовжуючи свої протиправні дії підбіг до автомобіля та одним ударом ногою відбив праве бокове дзеркало заднього виду. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , настали суспільно небезпечні наслідки у вигляді завдання матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_1 , у вигляді розбитого вітрового скла, а також руйнації правого бокового дзеркала заднього виду автомобіля марки Peugeot I 300 д.н.з. НОМЕР_1 , вартість яких згідно висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-24/12826-АВ від 10.05.2024 року, становить 6879,67 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_2 , органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

При цьому, у вказаному вироку зазначено про те, що ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушенні - проступку, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»

Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України.

За приписом ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що цивільний позов ОСОБА_1 не пред`явив під час кримінального провадження до початку судового розгляду, він звернувся в порядку цивільного судочинства з позовом про відшкодування моральної (немайнової) шкоди та матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду з даним позовом просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 6 879,67 грн.

В подальшому позивачем збільшено позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди.

Згідно висновку експерта від 10.05.2024 р. № СЕ-19/121-24/12826-АВ вартість ремонтно-відновлювальних робіт, станом на 03.05.2024 року становить 17 924,90 грн.

Отже, завдана матеріальна шкода ОСОБА_1 в сумі 17 924,90 грн. підтверджена під час розгляду справи належними та допустимим доказами та відповідно підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Частинами 1-3 статті 23 Цивільного кодексу України та роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

Враховуючи, що при розгляді справи було встановлено факт заподіяння відповідачем позивачу моральної шкоди, суд приходить до висновку, що позивач зазнав негативних наслідків у вигляді душевних страждань, емоціональному стресі, який супроводжувався почуттям розгубленості, негативними переживаннями, тривогою та емоційною напругою, що пов`язано із тим, що він не може протягом тривалого часу використовувати свій транспортний засіб за цільовим призначенням.

Вказані події стали джерелом негативних емоцій та переживань, однак суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної школи у розмірі 20 000 грн. надмірними, саме такий розмір моральної шкоди не знайшов підтвердження у судовому засіданні, а тому керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн.

Щодо позовної вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн., суд зауважує наступне.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.

Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Судом встановлено, що 01.07.2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Гребінка А.М. укладено договір про надання правової допомоги № б/н.

За договором від 01.07.2024 року сторони погодили, що розмір винагороди (гонорару) складає 15 000 грн, який сплачується за перелік послуг визначеної в додатковій угоді №1 до Договору та повинна бути сплачений клієнтом на протязі 5 днів від дати винесення судового рішення по справі щодо стягнення суми шкоди.

04.10.2024 р. адвокатом Гребінка А.М. в системі «Електронний суд» подано заяву, в якій зазначено, що між ним та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду від 17.09.2024 року щодо розірвання договору про укладення правової допомоги від 03.06.2024 року, а тому сторони більше не пов`язані зобов`язаннями одна до одного.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.

Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи характер виконаних робіт з надання правової допомоги у зв`язку із розглядом справи, з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності та обсягу адвокатських послуг, з урахуванням заяви відповідача ОСОБА_2 та його представника про зменшення судових витрат, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру судових витрат до 1 500,00 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку надав належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, частково підтвердив свої позовні вимоги, та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн..

Керуючись ст. ст. 4, 5, 11-13, 81, 141, 206, 265, 274-279 ЦПК України, ст.ст. 15-16, 23, 1167 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 17 924,90 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, з дня проголошення рішення до Харківського апеляційного суду, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.12.2024 року

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий - суддя: В. Г. Черняк