ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6872/24 Справа № 202/2745/24 Головуючий у першій інстанції: Мачуський О.М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2024 року та на додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 24 липня 2023 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення у справі №202/6553/21 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 отриманих без достатньої правової підстави грошових коштів у розмірі 60251,26 грн, 3 % річних у сумі 5374,14 грн, інфляційних витрат у сумі 12478,54 грн, що разом становить 78103,94 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року дане рішення суду залишено без змін. 16.02.2024 року державним виконавцем Індустріального ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження №74188906 з примусового виконання виконавчого листа №202/6553/21, виданого 23.01.2024 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 78103,94 грн. До теперішнього часу грошові кошти в добровільному порядку повернуті не були, виконавче провадження №74188906 не закрито. Тому, відповідач має виплатити позивачу інфляційні втрати та 3% річних з суми 78103,94 грн. за період з 21.10.2021 до 20.02.2024, що складають 33160,88 грн, з яких 5474,87 грн - процентна ставка 3% річних в період з 21.10.2021 до 20.02.2024, 27686,01 грн - інфляційні втрати за період з 21.10.2021 до 20.02.2024. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідачки 33160,88 грн, з яких 5474,87 грн - процентна ставка 3% річних в період з 21.10.2021 до 20.02.2024, 27686,01 грн - інфляційні втрати на суму в період з 21.10.2021 до 20.02.2024.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2024 року, з урахуванням ухвали цього ж суду віл 11 червня 2024 року про виправлення описки, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати за період з 21.10.2021 року по 23.02.2022 року в сумі 3410,16 гривень та 3 % річних за період нарахування з 21.10.2021 року по 23.02.2022 року в розмірі 808,85 гривень, що разом становить 4219,01 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати з оплати судового збору у розмірі 154,10 грн.

Додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1272,29 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваних рішення та додаткового рішення, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимогу повному обсязі.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України, в редакції, що діяла на час відкриття апеляційного провадження, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За положеннями вказаної вище норми у редакції Закону №3831-IX від 19.06.2024, що діє на час розгляду справи, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, пунктом другим Розділу II Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах від 19 червня 2024 року №3831-IX, який набрав чинності 19.07.2024, установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 33160,88 грн, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваних рішення та додаткового рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2023 року у справі №202/6553/21, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 отримані без достатньої правової підстави грошові кошти у розмірі 60251,26 грн, 3% річних у сумі 5374,14 грн, інфляційні витрати у сумі 12478,54 грн., що разом становить 78103,94 грн (а.с. 7-10, 11-15).

Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави.

На виконання вказаного вище рішення, Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська 23.01.2024 року видано виконавчий лист №202/6553/21 (а.с. 17).

Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кірсанова С.І. від 16 лютого 2024 року відкрито виконавче провадження №74188906 з примусового виконання виконавчого листа №202/6553/21, виданого 23.01.2024 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 78103,94 грн (а.с. 16).

Згідно відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження від 20.02.2024, вказане вище виконавче провадження №74188906 перебуває на примусовому виконання (а.с. 20).

Відповідачкою не спростовано факт повернення позивачу коштів, отриманих без достатньої правової підстави, у розмірі 60251,26 грн, а також факт невиконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2023 року у справі №202/6553/21 щодо стягнення 78103,94 грн повністю або частково.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу I книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідні правові позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №14-68цс18, у постанові Верховного Суду України у справі №5-86кз16 від 30 березня 2016 року, а також узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.

Глава 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» знаходиться в підрозділі 2 «Недоговірні зобов`язання» розділу 3 «Окремі види зобов`язань», який входить до книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.

Згідно із частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З наведених норм убачається, що особа, яка набула майно (кошти) без достатньої правової підстави (або підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала) зобов`язана повернути набуте майно (кошти) потерпілому.

Означене недоговірне зобов`язання виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання виникає в особи з моменту безпідставного отримання нею такого майна (коштів) або з моменту, коли підстава їх отримання відпала.

У справі № 202/6553/21 рішенням суду встановлено, що грошові кошти в сумі 50251,26 грн (19.10.2018 року) та 10000,00 грн (24.12.2018 року) були перераховані позивачем на користь відповідачки та були безпідставно отримані нею у вказані дні, внаслідок чого у відповідачки виник обов`язок їх повернути згідно з нормами статті 1212 ЦК України.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Отже, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.

Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 07 лютого 2024 року у справі №910/3831/22.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі №910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Тому суд зазначає про правомірність стягнення з набувача на користь потерпілого, окрім безпідставно одержаних коштів відповідно до статті 1212 ЦК України, також 3% річних та інфляційних втрат за період безпідставного користування такими коштами відповідно до статті 625 ЦК України. Це також відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17, у постанові від 07 лютого 2024 року у справі №910/3831/22.

Колегія звертає увагу, що 3% річних та інфляційні на суму отриманих відповідачкою без достатньої правової підстави грошових коштів у розмірі 60251,26 грн згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України були стягнуті рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2023 року станом на день подання позову у справі №202/6553/21, тобто станом на 20 жовтня 2021 року.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши наявність у позивача права на отримання 3% річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з неповерненням безпідставно одержаних грошей відповідачкою у розмірі 60251,26 грн; зважаючи на зростання індексу інфляції, знецінення неповернутої вчасно грошової суми, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 нарахувань, у зв`язку з інфляцією, в сумі 20066,16 грн. та 3% річних у розмірі 3629,93 грн. за період з 21.10.2021 по 23.10.2023, а всього 23696,09 грн.

Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: Сума санкцій = С x 3 x Д : 365 (366) : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Таким чином, 3% річних з 21.10.2021 по 23.10.2023 року на суму грошового зобов`язання (60251,26 грн) становить 3629,93 грн (60251,26 x 3 % x 733 : 365 : 100).

Розрахунок заборгованості з урахуванням індексу інфляції здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Індекс інфляції у спірний період становив: листопад 2021 - 100,80, грудень 2021 - 100,60, січень 2022 - 101,30, лютий 2022 - 101,60, березень 2022 - 104,50, квітень 2022 - 103,10, травень 2022 - 102,70, червень 2022 - 103,10, липень 2022 - 100,70, серпень 2022 - 101,10, вересень 2022 - 101,90, жовтень 2022 - 102,50, листопад 2022 - 100,70, грудень 2022 - 100,70, січень 2023 - 100,80, лютий 2023 - 100,70, березень 2023 - 101,50, квітень 2023 - 100,20, травень 2023 - 100,50, червень 2023 - 100,80, липень 2023 - 99,40, серпень 2023 - 98,60, вересень 2023 - 100,50, жовтень 2023 - 100,80.

Таким чином, IIc (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) x (98,60 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) = 1.33304129.

Отже, інфляційне збільшення за період з 21.10.2021 по 23.10.2023 становить: 60251,26 x 1.33304129 - 60251,26 = 20066,16 грн.

Підстави для стягнення за вказаний вище період з 21.10.2021 по 23.10.2023 нарахувань на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України на суми 5374,14 грн (3 % річних) та 12478,54 грн (інфляційні втрати), які були заявлені до стягнення у справі №202/6553/21 - відсутні, адже у даному випадку нарахування 3% річних та інфляційних на 3% річних та інфляційні за попередній період (станом на 20 жовтня 2021 року) є безпідставним, адже грошовим зобов`язанням перед позивачем у період з 21.10.2021 по 23.10.2023 становила сума саме 60251,26 грн (безпідставно одержаних грошей).

У частині першій та другій статті 273 ЦПК України передбачено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Судом встановлено, що відповідачка з 24 жовтня 2023 року(день набрання законної сили рішенням суду від 24 липня 2023 року №202/6553/21 про стягнення 78103,94 грн) не сплатила позивачу вказані грошові кошти, які були стягнуті рішенням суду.

Положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена, зокрема, у постанові від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, яка є актуальною у цій частині.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц, провадження №14-446 цс 18, вказано, що у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

Будь-яких доказів часткового виконання у добровільному чи примусовому порядку рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2023 року №202/6553/21 відповідачкою не представлено; клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши наявність у позивача права на отримання 3% річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з невиконанням відповідачкою рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2023 року у справі №202/6553/21 про стягнення на користь позивача 78103,94 грн, яке набрало законної сили 24 жовтня 2023 року; зважаючи на зростання індексу інфляції, знецінення невиплаченої вчасно відповідачем грошової суми, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 нарахувань, у зв`язку з інфляцією, в сумі 1494,24 грн та 3% річних у розмірі 769,45 грн за період з 24.10.2023 до 20.02.2024, а всього 2263,69 грн.

Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: Сума санкцій = С x 3 x Д : 365 (366) : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Таким чином, 3% річних з 24.10.2023 до 20.02.2024 року на суму грошового зобов`язання (78103,94 грн) становить 769,45 грн (442,95 грн + 326,50 грн).

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 24/10/2023 до 31/12/2023 78 103,94 x 3 % x 69 : 365 : 10069442,95 грн.
з 01/01/2024 до 20/02/2024 78 103,94 x 3 % x 51 : 366 : 10051326,50 грн.

Індекс інфляції у вказаний вище період становив: листопад 2023 - 100,50, грудень 2023 -100,70, січень 2024 - 100,40, лютий 2024 - 100,30.

Таким чином, IIc (100,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,40 : 100) x (100,30 : 100) = 1.01913139.

Отже, інфляційне збільшення за період з 24.10.2023 до 20.02.2024 становить: 78103,94 x 1.01913139 - 78103,94 = 1494,24 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню:

за період з 21.10.2021 по 23.10.2023 на суму грошового зобов`язання 60251,26 грн 3% річних - 3629,93 грн та інфляційні втрати - 20066,16 грн, а всього 23696,09 грн,

за період з 24.10.2023 до 20.02.2024 на суму грошового зобов`язання 78103,94 грн 3% річних - 769,45 грн та інфляційні втрати - 1494,24 грн, а всього 2263,69 грн, що загалом становить 25959,78 грн.

Колегія також зауважує, що заявлені до стягнення суми інфляційних та 3% річних нараховані позивачем у межах трьох років до подання позовної заяви - 20.02.2024 року, а саме у період з 21.10.2021 до 20.02.2024.

Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність підстав для застосування п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, адже у даній справі грошові зобов`язання виникли з підстав статті 1212 ЦК України (безпідставно набуті кошти) та на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, а не з договору кредиту чи позики.

Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції на суму 10000,00 грн та в суді апеляційної інстанції на суму 8000,00 грн, пропорційно задоволеним позовним вимогам (18000,00 грн х 78,28%) у розмірі 14090,40 грн, що підтверджується копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №227 від 13.02.2006 на ім`я Постригань Т.Л. (а.с. 62), копією договору про надання правничої допомоги від 01.12.2023, укладеного між ОСОБА_3 та адвокатом Постригань Т.Л. (а.с. 65), копією акту про надання правничої допомоги від 22.05.2024 (а.с. 64), копією розрахунку (детального опису послуг) від 22.05.2024 (а.с. 63), копією акту про надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції від 28.05.2024 (а.с. 87), копією розрахунку (детального опису послуг) від 28.05.2024 (а.с. 86).

Заперечення неспівмірності витрат позивача на професійну правничу допомогу від відповідачки не надходило.

Частиною шостою статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, як особа з інвалідністю II групи, відповідно до копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого ПФУ 08.06.2022, з відповідачки в дохід держави також підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно задоволеним позовним вимогам ((1211,20 + 1816,80 грн) х 78,28%) у розмірі 2370,32 грн.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення та додаткове рішення місцевого суду підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2024 року та додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) нарахування, у зв`язку з інфляцією, в сумі 20835,61 грн, 3% річних у розмірі 5124,17 грн, а всього 25959 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн 78 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 14090 (чотирнадцять тисяч дев`яносто) грн 40 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в дохід держави судовий збір у сумі 2370 (дві тисячі триста сімдесят) грн 32 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 25 грудня 2024 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова