Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/924/24
Провадження № 2-о/499/67/24
У Х В А Л А

про залишення заяви без розгляду

18 грудня 2024 року смт Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Кравчука Олександра Олександровича, з участю: секретаря судового засідання Кирилової Світлани Федорівни, представника заявника адвоката Слаблюка Василя Миколайовича (далі також - представник), заінтересованої особи ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 ), розглянув у відкритому, судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Іванівська селищна рада Березівського району Одеської області, військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

1.Суть питання, що вирішується ухвалою таке

23 серпня 2024 року через систему «Електронний суд» представник в інтересах ОСОБА_2 (далі також - заявник) подав до суду заяву, в якій просить встановити, що заявник самостійно виховує та утримує без участі матері малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також - дитина), оскільки йому. необхідно звільнитися з військової служби (далі також - заява).

В обґрунтування заяви представник зазначає таке: заявник та ОСОБА_3 (далі також - ОСОБА_5 ) перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 01 липня 2024 року розірваний; діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 походять від позивача та відповідача; Іванівський районний суд Одеської області судовим наказом від 28 листопада 2023 року стягнув з заявника на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 залишила дитину на виховання батьків заявника ОСОБА_1 , ОСОБА_7 ; заявник натепер проходить службу в Збройних Силах України; батьки заявника не мають можливості самостійно матеріально утримувати дитину, оскільки не працюють; дитині для належного виховання, психічного та психологічного, гармонійного розвитку потрібен саме батько; ОСОБА_5 з моменту фактичного припинення подружніх відносин лише один раз відвідала дитину, тобто, вона не займається ні вихованням, ні утриманням дитини, що свідчить про самоусунення матері від виховання та участі в житті дитини; спорів щодо проживання та виховання дитини між заявником та ОСОБА_5 немає; заявник самостійного виховує і утримує дитину, несе витрати пов`язані з її вихованням та утриманням, купує всі необхідні речі, продукти харчування, одяг, проводить з нею час, гуляє, приділяє увагу потребам та бажанням дитини; встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини є підставою, на якій військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби під час дії воєнного стану.

Суд вирішує питання про залишення заяви без розгляду.

2. Мотиви проведення судового засідання за відсутності учасників справи такі

Заявник, заінтересована особа ОСОБА_8 , представник військової частини НОМЕР_1 до судового засідання не з`явилися, про причини свого неприбуття не повідомили, заяв та клопотань до суду не подавали, повідомлені належно про дату, час та місце розгляду справи.

11 вересня 2024 року представник Іванівської селищної рада Березівського району Одеської області Євдокія Дучєва подала до суду заяву, в якій зазначила, що просить проводити розгляд справи без її участі.

3. Учасники судового провадження висловили таке

Представник в судовому засіданні підтвердив обставини зазначені в заяві та просив її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначила, що не заперечує проти задоволення заяви.

4. Процесуальні рішення та дії у справі такі

Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 02 вересня 2024 року відкрив провадження у справі та залучив до участі у справі військову частину НОМЕР_1 (а.с.46-47).

Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 07 жовтня 2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, за клопотанням представника відклав розгляд справи, через ненадходження відповіді на адвокатські запити (а.с. 70).

Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 17 жовтня 2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відклав розгляд справи, через відсутність відомостей про належне повідомлення військової частини НОМЕР_1 (а.с.74-75).

Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 14 листопада 2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відклав розгляд справи, через відсутність відомостей про належне повідомлення військової частини НОМЕР_1 .

5. Норми закону якими керувався суд такі

5.1. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51 Конституції України).

5.2. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 49 Цивільного кодексу України, далі - ЦК).

5.3. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК).

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження (частина 2 статті 19 ЦПК).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 293 ЦПК).

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина 6 статті 293 ЦПК).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина 2 статті 315 ЦПК).

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина 4 статті 315 ЦПК).

5.4. Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина 1 статті 15 СК).

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу (частина 1 статті 121 СК).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (частина 1, 2 статті 141 СК).

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина 2 статті 150 СК).

6. Мотиви застосування норм права такі

6.1. Системний аналіз норм зазначених у пункті 5 мотивувальної частини ухвали свідчить, що існує два порядки встановлення фактів, які мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. Якраз, коли: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що в цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану, оскільки в порядку окремого провадження може вирішуватися питання про факт, але не спір про цивільне право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спором є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Тому виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Спір про право характеризує такий стан правовідносин, коли між сторонами існують певні розбіжності щодо наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких є неможливим без судового втручання, а одним з критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження судова практика визначає саму можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб.

Отже, під час звернення із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа відповідно до вимог статті 318 ЦПК повинна зазначити мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Тобто, вимоги про встановлення факту самостійного виховання дитини може бути вирішене в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, якщо між сторонами не існує спору. Тому, зважаючи на приписи частини 6 статті 294 ЦПК, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

6.2. Системний аналіз статті 157 СК, свідчить, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відтак, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні певних дій, необхідних для виховання дитини.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

Сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Відповідно до статті 15 СК сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Тож, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Тому, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, через які обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки сімейним законодавством чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що через настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Сімейне законодавство не встановлює підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини.

6.3. Суд наголошує, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

Суд констатує, що представник обґрунтовував необхідність встановлення факту самостійного виховання дитини потребою подальшого звільнення заявника із військової служби під час воєнного стану.

Саме тому суд вважає, що під час розгляду заяви встановлені обставини наявності спору про право, зокрема спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування, спору щодо звільнення заявника з військової служби, тощо.

Заразом суд зазначає, що доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (зокрема умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, зокрема на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Суд зауважує, що факт про встановлення якого просить заявник, не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

6.4. Суд наголошує, що інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Системний аналіз статті 315 ЦПК свідчить про те, що юридичний факт встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Водночас суд зазначає, що цивільно-процесуальне законодавство не містить заборони звертатися до суду з позовною заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо встановлення такого факту пов`язане з виникненням, зміною або припиненням правовідносин.

7. Суд застосовує таку практику Верховного Суду

Такі висновки, узгоджуються з правовою позицією, яку виклала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.

8. Висновок суду такий

З огляду на зазначене, суд доходить висновку про залишення заяви без розгляду.

Керуючись статтями 260, 261, 293, 294, 315, 354 ЦПК, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Залишити без розгляду заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити заявнику, представнику, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена способом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений 23 грудня 2024 року.

СуддяОлександр КРАВЧУК