Провадження № 2/742/1023/24
Єдиний унікальний № 742/3216/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Фетісової Н.В., за участю секретарів судових засідань Шептун В.В., Сороки Ю.О., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (АТ «СГ «ТАС»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

установив:

Представник позивача, адвокат Лабик Р.Р. звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (АТ «СГ «ТАС») про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що близько 22 год. 28 хв. 16 березня 2024 року в Чернігівській області, Прилуцький район, с.Заїзд відбулася дорожньо-транспортна пригода в якій водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «SKODA OKTAVIA TOUR», р.н. НОМЕР_1 , не впорався з керуванням транспортного засобу та допустив виїзд за межі проїзної частини дороги. В результаті ДТП водій ОСОБА_2 та пасажир автомобіля ОСОБА_3 були госпіталізовані до Прилуцької ЦМЛ з тілесними ушкодженнями, а пасажир автомобіля ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих ушкоджень загинув на місці пригоди. За фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України внесено до ЄРДР за №0000674 від 17.03.2024. В ході досудового розслідування проведено судово-медичну експертизу №86, згідно висновку якої у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, розстрощення кісток склепіння та основи черепа з грубим руйнуванням речовини головного мозку за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у прямому причинному наслідковому зв`язку з настанням смерті. Оскільки, в результаті вказаного ДТП та наслідків від нього, позивачу, яка є матір`ю потерпілого, завдано моральної шкоди, тому позивачем і подано до суду позов про відшкодування моральної шкоди, встановленої п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в частці від розміру такого страхового відшкодування, що становить 12 мінімальних заробітних плат, а саме в розмірі 42600 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 12780 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 23 травня 2024 року дану справу передано на розгляд судді Фетісовій Н.В.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, яке відкладено до 24 липня 2024 року.

24 липня 2024 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про направлення справи за територіальною підсудністю до іншого суду. Відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відкладено розгляд справи до 27 вересня 2024 року.

Ухвалою суду від 27 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, яке відкладено до 23 грудня 2024 року.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені налжним чином. Згідно письмового клопотання представника просили розгляд справи проводити без їх участі. Позовні вимоги підтримують, просять суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Згідно письмового відзиву заявлені позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Свої заперечення мотивують тим, що позивач не звертався до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування, а отже з боку відповідача відсутній факт порушення прав, свобод та інтересів позивача, тобто звернення позивача до суду є передчасним. Дорожньо-транспортна пригода розглядається у кримінальній справі та судове рішення ще не прийнято, що унеможливлює встановлення за яких обставин відбулася ДТП, чи була завдана шкода майну, здоров`ю чи життю внаслідок ДТП, кому була нанесена шкода, ким була нанесена шкода і чи саме внаслідок ДТП настала смерть потерпілого. Заперечують, що смерть потерпілого є прямим наслідком спірної ДТП. Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо кола осіб, які мають право на отримання відшкодування моральної шкоди. Крім того, відповідачем подано до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу

Згідно відповіді на відзив позивач вважає доводи відповідача необґрунтованими та безпідставними. Свою позицію мотивує тим, що позивач не зобов`язаний звертатись безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяну шкоду, або до особи, у якої застраховано її цивільно правову відповідальність, з вимогою відшкодувати шкоду, і може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду. При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавала шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої сторони до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Щодо кола осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування, позивач зазначає, що такими особами є позивач та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько загиблого. До позовної заяви долучено копію свідоцтва про народження потерпілого та копію додатку №6 до Договору про надання професійної правничої допомоги №ж294 від 26.04.2024 з інформацією про коло осіб першого ступеня споріднення по відношенню до загиблого. Клопотання відповідача про зменшення правничої допомоги вважає безпідставним.

Третя особа ОСОБА_2 та його представник адвокат Маркович А.Ю. в судове засідання також не з`явились, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Згідно письмового клопотання просили долучити до справи копію заяви ОСОБА_1 від 08.07.2024, копію розписки ОСОБА_1 від 08.07.2024, копію вироку Прилуцького міськрайонного суду від 02.09.2024 та копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 18.03.2024.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як зазначено у ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що відповідно до копії Поліса №216739756 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів станом на 16.03.2024, застраховано цивільно-правову відповідальність водія автомобіля марки «SKODA OKTAVIA TOUR», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 у АТ «СГ «ТАС».

16 березня 2024 року о 22 год. 28 хв. 16 березня 2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем матки «SKODA OKTAVIA TOUR», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухався в с.Заїзд Прилуцького району Чернігівської області, проїжджаючи по вул..Короткого біля буд. 74, не впорався з керуванням транспортного засобу та допустив виїзд за межі проїзної частини дороги. В результаті ДТП водія ОСОБА_2 та пасажира автомобіля ОСОБА_3 госпіталізовано до Прилуцької ЦМЛ з тілесними ушкодженнями. Пасажир автомобіля ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

17 березня 2024 року вказані відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000674 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Відповідно до висновку експерта №86 від 15.04.2024, при експертизі трупа ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виявлені наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма: розстрощення кісток склепіння та основи черепа з грубим руйнуванням речовини головного мозку, яке і явилося причиною смерті, що підтверджується наявністю численних забійних та рваних ран голови, багато уламкового перелому кісток склепіння та основи черепа з розривами твердої мозкової оболонки з розміченням речовини головного мозку обох лобних доль, продовгуватого мозку, мозочку, базальних поверхонь обох скроневих доль з утворенням детриту; закриту травму органів черевної порожнини , субкапсулярний крововилив правої долі печінки; численні синці та садна кінцівок. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, за механізмом удару та тертя по давності можуть відповідати 16.03.2024. Тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: розстрощення кісток склепіння та основи черепа з грубим руйнуванням речовини головного мозку за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Тілесні ушкодження у вигляді закритої травми органів черевної порожнини, субкапсулярного крововиливу правої долі печінки, чисельних синців та саден кінцівок відносяться до легких тілесних ушкоджень та не перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Враховуючи характер та анатомічну локалізацію даних тілесних ушкоджень, останні утворились в результаті ДТП. Враховуючи дані, що були отримані під час дослідження трупних явищ, смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 могла настати ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Вироком Прилуцького міськрайонного суду від 02 вересня 2024 року у провадженні №1-кп/742/330/24 (єдиний унікальний №742/3452/24), ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Станом на 23 грудня 2024 року, вирок суду не набрав законної сили.

Вирішуючи питання про відшкодування позивачу спричиненої моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 09.06.2007, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , та його батьками записані ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

У відповідності до копії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 18.03.2024, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до Інформації про коло осіб першого ступеня споріднення по відношенню до загиблого від 26.04.2024, на момент смерті ОСОБА_4 до кола осіб першого ступеню споріднення входять: ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

За приписами частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Статтею 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Як вбачається з висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Суд погоджується з доводами сторони позивача про те, що питання про стягнення страхового відшкодування за шкоду, завдану смертю потерпілого в ДТП особи, не може ставитись в залежність від набрання законної сили рішенням у кримінальному провадженні. Позивач правильно посилається на дію презумпції вини заподіювача шкоди (володільця джерела підвищеної небезпеки або страховика такої відповідальності).

Закон передбачає єдину підставу для звільнення від обов`язку відшкодування такої шкоди лише у випадку доведення умислу потерпілого або непереборної сили.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, а у разі страхування цивільно-правової відповідальності - на страховика, оскільки діє цивільно-правова презумпція вини заподіювача шкоди.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження умислу потерпілого у ДТП або наявності непереборної сили.

А отже відповідачем презумпція вини заподіювача шкоди не спростована, а тому така шкода підлягає відшкодуванню страховиком.

Відсутність вини водія транспортного засобу та відсутність вироку суду, який набрав законної сили не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

З урахування викладеного спростовуються доводи відповідача щодо ненастання обов`язку страхової компанії щодо сплати страхового відшкодування у зв`язку з відсутністю вини водія ОСОБА_2 .

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до пункту 27.3. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Слід зазначити, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі № 465/4287/15 зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

На день настання страхового випадку - ДТП статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено в 2024 році мінімальну заробітну плату в місячному розмірі з 1 січня - 7100 гривень.

Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 є його батьки: ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Будь-яких відомостей, які б свідчили про те, що є інші особи, які входять до складу сім`ї загиблого, матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи положення закону, розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, яке підлягає до стягненню з відповідача на користь позивача складає 42600 грн. (12*7100):2 осіб).

А тому, позовні вимоги в цій частині є підтвердженими та доведеними.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Позивач, на підставі п.2 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищезазначене та у зв`язку із повним задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі на користь держави.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із такого.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Згідно частин 2, 3, ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Нормами ЦПК України передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Гонорар адвоката має бути розумним з урахуванням витраченого адвокатом часу. Витрати мають бути обґрунтованими, документи, що підтверджують витрати, мають бути складені належним чином.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з матеріалів справи, для подання даного позову позивач звернулася за правовою допомогою до АО "Автопоміч Україна", 26.04.2024 було укладено Договір №Ж294 про надання професійної правничої допомоги, предметом якого сторони визначили, що Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання за відповідну плату надавати Клієнту (в даному випадку позивачу) правничу допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених Договором, по стягненню грошової компенсації за шкоду, спричинену Клієнту внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16.03.2024, в результаті якої загинув потерпілий. АО "Автопоміч Україна" є однією із організаційно-правових форм здійснення адвокатської діяльності, основним видом діяльності якого є здійснення діяльності у сфері права (КВЕД №69.10), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У відповідності до Додатку №1 до Договору про надання професійної правничої допомоги №Ж294 вартість послуг АО "Автопоміч Україна" визначено з розрахунку 30% фактично стягнутої в користь клієнта суми грошової компенсації за спричинену шкоду. На підтвердження понесених судових витрат надано детальний опис робіт виконаних для надання професійної правничої допомоги з погодженою вартістю 12780 грн. Професійну правничу допомогу, обумовлену вищевказаним Договором, надавав адвокат Р.М.Лабик.

Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи об`єм та характер наданих послуг, їх складність, а також враховуючи клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12780 грн. не відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи, сталою правовою позицією і безумовно є завищеними, тому вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача в користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн., при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з вимог ч.4 ст.137 ЦПК України. Вказана сума на думку суду є об`єктивно обґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись ст.1187 ЦК України; ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 258, 263-265, 279, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (АТ «СГ «ТАС»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (АТ «СГ «ТАС») на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 42600 грн.в рахунок завданої моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (АТ «СГ «ТАС») на користь держави судовий збір у розмірі 968 грн. 96 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (АТ «СГ «ТАС») на користь ОСОБА_1 6000 грн. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційно го провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканка АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (АТ «СГ «ТАС»), 30115243, місцезнаходження: 03117, м.Київ, пр.Берестейський, буд.65.

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Наталія ФЕТІСОВА