Справа № 216/7184/24
провадження 2/216/2776/24
РІШЕННЯ

іменем України

09 грудня 2024 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді Цимбалістенко О.В.,

секретаря судового засідання Кулініча О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою, -

встановив:

Криворізька міська рада звернулась до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 38293,00 грн, як безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою внаслідок порушення земельного законодавства. Зокрема позивач вказує, що у період з 01.01.2022 по 16.11.2023 відповідач використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату не сплачувалв, договір оренди з територіальною громадою міста Кривого Рогу не укладав, хоча земельна ділянка використовувалась відповідачем для розміщення об`єкта нерухомого майна, що призвело до неотримання доходу від орендної плати за землю, який позивач отримав би у разі оформлення відповідачем згідно з вимогами статей 125, 126 Земельного кодексу України правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Ухвалою від 16 жовтня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику та повідомлення сторін.

21 листопада 2024 року від Криворізької міської ради надійшла заява в якій зазначено, що відповідно до інформації департаменту регулювання містобудівної діяльності та земельних відносин виконкому Криворізької міської ради від 07.11.2024 ОСОБА_1 сплатив заявлені до стягнення кошти у розмірі 38 293,00 грн. за користування земельною ділянкою у період з 01.01.2022 по 16.11.2023. Проте, заявлена до стягнення сума сплаченого, за подання позовної заяви, судового збору у розмірі 3 028,00 грн. у добровільному порядку ОСОБА_1 не сплачена. Тому представник позивача просила стягнути сплачений судовий збір.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наступне.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому, відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач несплатив кошти за фактичне користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :08:656:002. в період з 01.01.2022 по 16.11.2023, що призвело до недоотримання місцевим бюджетом коштів у відповідному розмірі.

Земельна ділянка площею 0,1248 га, кадастровий номер :08:656:0023, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є сформованою з 17.05.2021, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.09.2024 НВ-024.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.06.2024 №382234724 за ОСОБА_1 на праві приватної власності з 25.10.2013, номер відомостей про речове право: 3085925, зареєстровано право власності на будівлю складу «П-1» загальною площею 95,5 кв.м., будівля профілакторію «Р-1» загальною площею 385,6 кв.м, частина огорожі 15 м. під №3, частина замощення І площею 1000,0 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з користуванням відповідачем нежитловою нерухомістю, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 презюмується користування усією спірною земельною ділянкою.

Так, 25.10.2023 між Криворізькою міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки №2023636, на підставі рішення Криворізької міської ради від 28.07.2023 №2106 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки й надання їх в оренду».Відповідно до Договору від 25.10.2023 Криворізька міська рада надала, а відповідач прийняв у строкове платне користування земельну ділянку житлової та громадської забудови - за цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (03.15) для розміщення існуючих будівель складу та профілакторію з кадастровим номером :08:656:0023, яка розташована на АДРЕСА_1 .Договір укладено строком на п`ять років. Право оренди зареєстровано - 17.11.2023.

Тож, договір оренди спірної земельної ділянки між Позивачем та Відповідачем у спірний період не укладався, право оренди відповідно до закону, в цей період, не реєструвалось.

Отже, у період з 01.01.2022 по 16.11.2023 між Криворізькою міською радою та ОСОБА_1 не існувало договірних відносин.

Аналізуючи норми права, на які посилався позивач у позові, а також норми права, які слід застосувати, мотиви їх застосування суд приходить до таких висновків.

Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, землю та інше.

Згідно з положеннями ст.80 Земельного кодексу України, територіальні громади як суб`єкти права на землі комунальної власності реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.ст.142-145 Конституції України, до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об`єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування, в межах їх повноважень, шляхом прийняття рішень.

Згідно з ч.1 ст.181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Пунктом «в» частини першої статті 96 цього кодексу передбачено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За змістом частини 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі»(в редакції станом на 26.02.2020)до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Таким чином, особа, яка набула права власності на це майно фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, ОСОБА_1 як фактичний користувач земельної ділянки з кадастровим номером :08:656:0023, що без достатньої правової підстави за рахунок Криворізької міської ради зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею на рівні орендної плати за період з 01.01.2022 по 16.11.2023, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

При цьому, суд керується правовими висновками, викладеними впостановах Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 922/510/19 (пункт 5.15), Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №922/2464/20, та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20, згідно з якимнорма ст.181 ЦК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, і вважає, що у зв`язку з користуванням Відповідачем нежитловою нерухомістю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , презюмується користування відповідачем усією спірною земельною ділянкою кадастровим номером :08:656:0023.

Отже, оскільки право позивача є порушеним, воно підлягає відновленню шляхом стягнення з відповідача суми заборгованості на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом в постановах Великої Палати від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц (пр. № 14-77цс18), від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 (пр. №12-182гс18) та від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (пр. № 14-32цс19).

Суд погоджується з доводами представників позивача щодо суми розрахунку заборгованості, оскільки обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюються з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, і приходить до висновку про обов`язок відповідача, як фактичного користувача спірної земельної ділянки, сплачувати кошти у відповідному розмірі.

Разом з тим, після пред`явлення позову до суду у листопаді 2024 року, представник позивача надіслав заяву з якої вбачається, що відповідно до інформації департаменту регулювання містобудівної діяльності та земельних відносин виконкому Криворізької міської ради від 07.11.2024 ОСОБА_1 сплатив заявлені до стягнення кошти у розмірі 38 293,00 грн. за користування земельною ділянкою у період з 01.01.2022 по 16.11.2023. Проте, заявлена до стягнення сума сплаченого, за подання позовної заяви судового збору не сплачена та просили суд врахувати це в рішенні.

Вказані обставини суд розцінює як фактичне визнання відповідачем допущеного порушення, виниклих між сторонами цивільно-правових відносин, наявності у нього зобов`язань зі сплати орендної плати перед позивачем та їх виконання до ухвалення рішення.

Зважаючи на вищенаведене, задоволення заявлених вимог відповідачем після пред`явлення позову Криворізькою міською радою, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовної вимоги, щодо стягнення заборгованості за користуванння земельною ділянкою.

Приймаючи рішення суд вважає за необхідне зазначити, що відновлення порушених прав Криворізької міської ради за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, на підставі ст.ст.141, 142 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3028 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору, зважаючи на задоволення відповідачем вимог після пред`явлення позову, що стало підставою для їх задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11,14,1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 120,124, 125, 152 Земельного кодексу країни, ЗУ « Про місцеве самоврядування в Україні», ЗУ « Про оренду землі», ЗУ « Про оцінку земель» , ст. ст. 13, 19, 76-82, 89, ч.1 ст.141, 263, 265, 274-279,354,355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні вимоги Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою відмовити .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради суму сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: Криворізька міська рада, 50101, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, площа Молодіжна, 1, ідентифікаційний код юридичної особи 33874388.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду складено та підписано 09 грудня 2024 року.

Суддя О.В.ЦИМБАЛІСТЕНКО