Провадження № 2/522/211/24
01 лютого 2024 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого - судді Науменко А.В.
за участю секретаря - Звонецької І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини
Позивач позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється рідною сестрою неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позову зазначає, що Батьками позивача та неповнолітнього ОСОБА_2 являються ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 13 квітня 1991 року, актовий запис про шлюб № 21, виконаний Багерівською селищною радою Ленінського району АР Крим.
В 1996 році ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично припинили шлюбні стосунки і ОСОБА_4 разом з малолітньою дочкою виїхала з АР Крим на постійне місце проживання у м Київ та стала проживати у квартирі свого батька АДРЕСА_1 .
З того часу батьки позивача не підтримували сімейних стосунків, спільного господарства не вели.
Рішенням Ленінського районного суду АР Крим від 03.11.1997 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був розірваний.

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_3 не являється біологічним батьком неповнолітнього ОСОБА_2 , а запис про батька дитини в актовому записі про народження ОСОБА_2 був зроблений на підставі ст. 122 СК України.

ІНФОРМАЦІЯ_5 мати неповнолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть.

Після смерті матері неповнолітній ОСОБА_2 залишився проживати в квартирі АДРЕСА_1 разом з своєю сестрою - позивачем ОСОБА_1 .

Розпорядженням голови Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації № 379 від 08 вересня 2022 року неповнолітньому ОСОБА_2 був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування і він був взятий на облік у службі у справах дітей за сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації.

Розпорядженням голови Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації № 429 від 21 вересня 2022 року позивач ОСОБА_1 була призначена піклувальником над неповнолітнім братом ОСОБА_2 .

Таким чином, позивач ОСОБА_1 являється піклувальником над неповнолітнім братом ОСОБА_2 , вони зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 , відносно якої позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Палагути Л.О. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4 .

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_3 , починаючи з моменту народження сина і по цей час свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками та навмисно ухиляється від виховання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , що є підставою для позбавлення його батьківських прав щодо сина ОСОБА_2 .

Виходячи з позовних вимог позивач просить суд позбавити відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 11.08.2023 року провадження у справі відкрито.

05.10.2023 року від Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державній адміністрації надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю.

Ухвалою суду від 31.10.2023 року вирішено залучити до участі у цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації.

Ухвалою суду від 29.11.2023 року вирішено підготовче провадження по справі закрити та призначити справу до судового розгляду по суті.

26.12.2023 року до суду надійшов Висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

У судове засідання призначене на 01.02.2024 року з`явився представник позивача ОСОБА_7 .

Відповідач в судове засідання не з`явився, сповіщався шляхом розміщення оголошення на сайті «Судової влади».

Під час судового засідання представник зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи, вказав, що відповідач знаходиться у розшуку та сповістити його неможливо.

Заслухавши думку представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено наступні обставини справи.

Позивачка ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , є рідною сестрою неповнолітнього ОСОБА_2 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_8 . Перед вступом у шлюб з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_9 , вона носила прізвище Демченко .(Свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_1 ).

Батьками позивачки та неповнолітнього ОСОБА_2 є ОСОБА_3 (народився ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_4 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 ), що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

Їхній шлюб був розірваний рішенням Ленінського районного суду Автономної Республіки Крим від 03 листопада 1997 року.

З 1996 року ОСОБА_4 разом з малолітньою дочкою виїхала з Автономної Республіки Крим на постійне місце проживання у місто Київ.

Після розлучення мати ОСОБА_2 забрала його з собою та переїхала до міста Києва. Із 2013 року до 2022 року ОСОБА_2 навчався у загальноосвітній школі № 180 міста Києва, а на даний момент він є студентом 1 курсу фахового коледжу інженерії, управління та землевпорядкування Національного авіаційного університету.

ІНФОРМАЦІЯ_5 мати ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , померла.

З 08 червня 2022 року батько ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , перебуває в розшуку і вважається безвісті зниклим, що підтверджується інформацією від 12.12.2023 року № 466-А3/125/50/05-2023 з Дніпровського управління поліції.

Після смерті матері, ОСОБА_2 залишився проживати разом зі своєю сестрою ОСОБА_1 в місті Київ.

Згідно з рішенням голови Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації № 429 від 21 вересня 2022 року, позивачка ОСОБА_1 була призначена піклувальником над неповнолітнім братом ОСОБА_2 .

Висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Одним з головних принципів сімейного права є паритетність у побудові сімейних відносин. Цей принцип навіть знайшов своє відображення в Основному Законі України - Конституції, у статті 51 якої зазначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»).

У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків, що полягають у вихованні дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуванні про здоров`я дитини, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя, повазі до дитини.

Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз`яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Виходячи з наведеного судом встановлено, що батько дитини - ОСОБА_3 , вихованням та утриманням своєї дитини не займається, життям та здоров`ям не цікавиться.

Підстави позову відповідають вимогам норм права, на які посилається позивач під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування своїми обов`язками відносно дитини.

Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні його дитини ОСОБА_2 , оскільки останній не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовився від такого права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 181, 182, 184, 191, 192 СК України, ст.ст. 1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 89, 241, 247, 258, 263-265, 273, 354, 430 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини- задовольнити.

Позбавити відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 06.02.2024 року.

Суддя А.В. Науменко

01.02.2024