Справа № 345/1097/24
Провадження № 22-ц/4808/1320/24
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Баркова В. М.,

суддів: Девляшевського В. А.,

Луганської В. М.,

секретар: Петрів Д. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Комарницький Едуард Григорович на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30 липня 2024 року в складі судді Тураш В. А., ухвалене в м. Долина Івано-Франківської області в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (надалі ТзОВ «Коллект Центр») звернулось до суду із позовом,в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредитуу загальному розмірі 40 687,19 грн. та судові витрати у справі.

Позов обґрунтовано тим, що 23 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (надалі ТзОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 4199956.

Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов договору, кредитодавець надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 20 000 грн.

Проте, всупереч умовам договору незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав своїх зобов`язань та допустив заборгованість.

У подальшому між ТзОВ «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі ТзОВ «Вердикт Капітал») було укладено договір факторингу № 30-12/2021-21, відповідно до умов якого ТзОВ «Авентус Україна» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі й за вищенаведеним договором.

У свою чергу, ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр».

Посилаючись на вказані обставини, ТзОВ «Коллект Центр» просило задовольнити позов.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30 липня 2024 року позовні вимоги було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 4199956 від 23 травня 2021 року в загальному розмірі 40 687,19грн., з яких: 19 050 грн. заборгованість за тілом кредиту; 20 993,10 грн. заборгованість за відсотками; 87,68 грн. 3% річних; 556,41 грн. інфляційні збитки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Коллект Центр» 3 028 грн. сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Комарницький Е. Г. просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не довів виникнення права вимоги до ОСОБА_1 , оскільки відповідно до п. 6.1.4 договору факторингу право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників, який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, проте такого долучено не було.

Відсутність додатку № 2 до договору факторингу від 30 грудня 2021 року позбавляє можливості встановити достовірність відомостей щодо наявного у ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитним договором № 4199956, боржником за яким є ОСОБА_1 , а також позбавляє можливостей з`ясувати підстави і умови переходу права вимоги від первісного кредитора та відповідно, не доводить передання права вимоги від ТзОВ «Вердикт Капітал» до ТзОВ «Коллект Центр», що є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТзОВ «Коллект Центр» зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які спростовують факт переходу прав вимоги або будь-які заперечення сторін договору щодо виконання його умов. Таким чином, ТзОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача.Посилаючись на вищенаведене представник ТзОВ «Коллект Центр» просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30 липня 2024 року без змін.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідач в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судовою повісткою, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача,пояснення представника позивача адвоката Морозової В. В., яка брала участь у судовому засіданні в режимі ВКЗ та просила залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановив, що 23 травня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 4199956 про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 цього договору, товариство зобов`язалося надати відповідачу кредит в сумі 20 000 грн., а останній повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

ТзОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за вищевказаним договором виконало у повному обсязі та 23 травня 2021 року надало відповідачу кредит у розмірі 20 000 грн. шляхом перерахунку на банківську карту № НОМЕР_1 , що підтверджується листом ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» (а.с.13-14) та випискою за договором №б/н за період 23 травня 2021 по 09 січня 2024 року, наданою АТ КБ «ПриватБанк» на вимогу суду (а.с. 128-135).

30 грудня 2021 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 30-12/2021-21 у відповідності до умов якого ТзОВ «Авентус Україна» передало/відступило, а ТзОВ «Вердикт Капітал» прийняло належні ТзОВ «Авентус Україна» права вимоги до позичальників, зокрема і до відповідача ОСОБА_1 (а. с. 23-27).

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 30-12/2021-21 від 30 грудня 2021 року, ТзОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 40 043,10 грн.(а.с. 25-27).

Витягом з Додатку № 3 до Договору факторингу № 30-12/2021-21 від 30 грудня 2021 року підтверджено факт передачі фактору ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № 4199956 на суму 40 043,10 грн. (а. с. 28).

10 січня 2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір відступлення права вимоги № 10-01/2023, у відповідності до умов якого ТзОВ «Вердикт Капітал» передало/відступило, а ТзОВ «Коллект Центр» прийняло належні ТзОВ «Вердикт Капітла» права вимоги до позичальників, зокрема і до ОСОБА_1 (а.с. 29-34).

Відповідно до Реєстру боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року, ТзОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 40 687,19 грн. (а.с. 32-34).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон).

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що у матеріалах справи відсутній додаток № 2 до договору факторингу від 30 грудня 2021 року, що позбавляє можливості встановити достовірність відомостей щодо наявного у ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитним договором № 4199956, боржником за яким є ОСОБА_1 , а також позбавляє можливостей з`ясувати підстави і умови переходу права вимоги від первісного кредитора та відповідно, не доводить передання права вимоги від ТзОВ «Вердикт Капітал» до ТзОВ «Коллект Центр».

З такими аргументами колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012 тощо).

За договорами факторингу від 30 грудня 2021 року та від 10 січня 2023 року, позивач отримав право вимоги за вказаним кредитним договором.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 30-12/2021-21від 30 грудня 2021 року, ТзОВ «Вердикт Капітал» отримало від ТзОВ «Авентус Україна» право вимоги за договором № 4199956 від 23 травня 2021 року до боржника ОСОБА_1 на загальну суму 40 043,10 грн., з яких: 19 050 грн. заборгованість за тілом кредиту; 20 993,10 грн. заборгованість за процентами (а.с. 23-26).

За реєстром боржників до договору факторингу від 10 січня 2023 року, ТзОВ «Коллект Центр» отримало від ТзОВ «Вердикт Капітал» право вимоги договором № 4199956 від 23 травня 2021 року до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 40 687,19 грн., з яких: 19 050 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням; 20 993,10 грн. заборгованість за нарахованими процентами (а.с. 29-33).

Виходячи з наведеного, колегія суддів зазначає, що підписання договорів про відступлення права вимоги, наявність у матеріалах справи доказів на підтвердження оплати за вищезгаднами договорами факторингу, підтверджує факт переходу права вимоги позивача до боржника ОСОБА_1 .

Крім того, на підтвердження виконання умов зазначеного договору представником позивача до відзиву на апеляційну скаргу, поданого 30 вересня 2024 року надано акт приймання - передавання Реєстру Боржників в електронному вигляді за Договором Факторингу № 30-12/2021-21 від 30 грудня 2021 року, який є додатком № 2 до договору факторингу № 30-12/2021-21 від 30 грудня 2021 року (а.с. 193).

Згідно з ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 3 статті 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Враховуючи зазначене, а також те, що поданий стороною позивача акт приймання-передавання Реєстру Боржників в електронному вигляді за Договором Факторингу № 30-12/2021-21 від 30 грудня 2021 року має винятково важливе значення для правильного вирішення справи, оскільки підтверджує право грошової вимоги ТзОВ «Коллект Центр» до відповідача - ОСОБА_1 за договором № 4199956 від 23 травня 2021 року, та виникнення у позивача труднощів у подачі даного доказу до суду першої інстанції, оскільки оригінал вказаного документу з додатками було вилучено працівниками СБ України під час обшуку проведеного 14-15 липня 2022 року (а.с. 109), апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання представника позивача про долучення зазначеного документу до матеріалів справита необхідності надання йому оцінки в ході вирішення даної справи.

Таким чином, позивач належними та допустимими доказами довів наявність права вимоги до ОСОБА_1 , яке перейшло до нього на підставі договорів факторингу від 30 грудня 2021 року та від 10 січня 2023 року, тому аргументи скаржника щодо відсутності у позивача права вимоги, колегія суддів відхиляє.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи те, що судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано норми матеріального права та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З інших підстав рішення суду не оскаржується.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Комарницький Едуард Григорович залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

В. М. Луганська