КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року

справа № 758/12721/16-ц

провадження № 22-ц/824/8723/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.

при секретарі: Шереметьєвій М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року, постановлено під головуванням судді Ларіонової Н.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком,, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2016 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просив визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним як батьком дитини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 16 жовтня 2009 року ОСОБА_1 , перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 (шлюб зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві про що зроблено актовий запис № 798). Від шлюбу з відповідачкою вони мають малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його дружина до шлюбу з позивачем народила ІНФОРМАЦІЯ_2 дочку ОСОБА_6 , яку позивач виховував як свою дочку. В їх сім`ї вихованням та утриманням дітей повністю займається позивач. Станом на сьогодні з відповідачкою проживають окремо. Згоди про місце проживання сина вони не дійшли. Позивач вважає, що син має проживати з ним, оскільки лише він займається його гармонійним розвитком, вихованням та утримує його матеріально. Позивач має постійне місце проживання, шкідливих звичок не має. Згідно Консультативного висновку № 16 від 15.02.2016 р. Київського міського психоневрологічного диспансеру № 3 при огляді лікарем-психіатром психотичної симптоматики у нього не виявлено. Із довідки МВС Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУ національної поліції в м. Києві вбачається, що станом на 04.02.2016 р. ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. На обліку у нарколога не перебуває, офіційно працевлаштований, має стабільний самостійний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. Вважає, що в інтересах сина доцільно визначити місце проживання саме з ним.

В лютому 2017 р. позивач ОСОБА_2 звернулась до Подільського районного суду м. Києва із самостійним позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просила визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею як матір`ю дитини.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 24 січня 2022 року позов ОСОБА_1 та позов ОСОБА_2 залишено без розгляду на підставі ст. 257 ч. 1 п. 3 ЦПК України в зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

Постановою Київського апеляційного суду від 31.08.2022 р. за апеляційною скаргою ОСОБА_1 скасована вищевказана ухвала районного суду в частині залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Подільської РДА у м. Києві про визначення місця проживання дитини з батьком та справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Позивач зазначив, що відповідачка разом з дочкою в березні 2022 р. виїхала за межі України, де проживає і на теперішній час.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - до досягнення дитиною 14-річного віку.

Вподаній апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, постановити нове про відмову у задоволенні позовної заяви.

Посилається на те, що при постановленні рішення суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки вимог про визначення місця проживання дитини саме до досягнення 14-річного віку заявлено не було. Зазначає, що позивач шляхом обману забрав дитину у 2016 році. Вказує, що рішенням Органу опіки та піклування Подільського району було надано висновок, яким рекомендовано визначити місце проживання дитини із матір`ю. Посилається на відсутність доказів доходу у позивача та неналежне виконання батьківських обов`язків, зокрема: з вересня 2016 року по березень 2017 року дитина не відвідувала школу.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дитина на час розгляду справи проживає з батьком, бажає з ним проживати, та врахував висновок про доцільність проживання ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 , який вважав обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.10.2009 року. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 14.11.2016 р., яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано.

Сторони у справі є батьками малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження.

Судом встановлено, що сторони мешкають окремо, дитина з жовтня 2016 р. проживає з позивачем, що визнали обидві сторони.

Згідно з висновком № 107 від 11.11.2016 року психологічного обстеження Виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) Служби у справах дітей та сім`ї Міського центру дитини за результатами проведеного психологічного обстеження стало відомо, що ОСОБА_5 має високий рівень емоційної прихильності до батька, переживання, почуття, інтереси якого повністю ототожнює з власними та сестрички ОСОБА_7 , за якою сумує та потребує спілкування з нею. Визначається прихильність і до найближчих родичів, зокрема в методиках були виокремлені бабуся ОСОБА_8 , хрещена ОСОБА_9 , дядько ОСОБА_10 , дядько ОСОБА_11 . Діагностовано емоційний зв`язок з матір`ю, ззовні дитина проявляє до неї почуття образи, яке трансформувалося в агресивне сприйняття її як материнського об`єкта та небажання жити з нею. Однак, за результатами інтерпретації діагностичних методик, визначається підсвідома незадоволена потреба у наявності матері в його житті, її ласки та турботи.

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.03.2017 року щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 комісія з питань захисту з прав дитини вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно з висновком Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 29.05.2023 р. № СЕ-19/111-23/19728-ПС психологічного обстеження малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що дитина має тісну, надійну прив`язаність та позитивну прихильність до батька, який є його опорним об`єктом і якого він чітко пов`язує з відчуттям захищеності та безпеки, та уникаючи прив`язаність до матері. Ставлення до матері негативне на вербальному та емоційному рівнях.

Судом встановлено що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, яке відбулося 29.11.2023 р., малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , висловив бажання проживати разом з батьком - ОСОБА_1 .

Згідно висновку Подільської районного в місті Києві державної адміністрації від 08.12.2023 р. № 106-11059, орган опіки та піклування, з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 . Визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , вважають за недоцільне.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

З урахуванням викладеного апеляційний суд за результатами психологічних досліджень та спостережень та встановленою прихильністю дитини до батька, з урахуванням обставин справи, віку дитини, для забезпечення прав та інтересів, дійшов висновку про те, що місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 не може бути визначено разом із батьком ОСОБА_12 тому, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, а особливо матері суд апеляційної інстанції при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини.

Думки дитини щодо її бажання проживати разом з батьком, є непереконливими з огляду на малолітній вік дитини, тривалий час проживання з батьком та конфлікт між батьками щодо визначення місця її проживання.

Схожий за змістом висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі № 487/7241/18.

Виходячи із встановленим судом обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування дитини з обома батьками, суд апеляційної інстнації вважає, що суд першої інсттнації, визначаючи місце проживання малолітньої дитини у цій справі з батьком, дійшов необґрунтованого висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини з огляду на її вік, з огляду на те, що буде позбавленим у задоволенні потреби материнської турботи, догляді, повноцінному вихованні та розвитку.

Відповідно до ст.29 ч.2 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Доводи апеляційної скарги про те, суд першої інстнації вийшов за межі позовних вимог колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки після досягнення чотирнадцятирічного віку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вільно обирає собі місце проживання.

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано усі обставини, що мають значення для справи, а відтак рішення суду, що переглядається підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, наступного змісту.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1816,80 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: