ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/14522/23

Провадження № 22-ц/4820/202/24

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), Гринчука Р.С., П`єнти І.В., секретар судового засідання Заворотна А.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №686/14522/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2023 року (суддя Павловська А.А.) у справі за позовом Міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, Міське комунальне підприємство «Хмельницьктеплокомуненерго» (далі МКП «Хмельницьктеплокомуненерго») вказувало, що відповідачі отримують послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) та постачання гарячої води (гарячого водопостачання) до приміщення площею 63 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 . 20 березня 2006 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір про надання послуг з теплопостачання, за умовами якого розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а плата за послуги вноситься не пізніше 10 числа, що настає за розрахунковим. Проте, незважаючи на неодноразові попередження про необхідність повного погашення заборгованості, відповідачі здійснюють неналежну оплату за надані підприємством послуги з теплової енергії (централізованого опалення) та постачання гарячої води (гарячого водопостачання), чим порушують зобов`язання. Станом на 19.05.2023 заборгованість відповідачів за період з 01.11.2015 по 30.04.2023 становить 58057,01 грн, а тому МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» просило суд стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на свою користь пропорційно по частині заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) та постачання гарячої води (гарячого водопостачання) в розмірі 58057,01 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» 14514,25 грн заборгованості за послуги з теплопостачання і 671,00 грн судових витрат; стягнуто з ОСОБА_3 на користь МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» 14514,25 грн заборгованості за послуги з теплопостачання і 671,00 грн судових витрат; стягнуто з ОСОБА_4 на користь МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» 14514,25 грн заборгованості за послуги з теплопостачання і 671,00 грн судових витрат; стягнуто з ОСОБА_1 на користь МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» 14514,25 грн заборгованості за послуги з теплопостачання і 671,00 грн судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням суду в частині задоволених позовних вимог щодо ОСОБА_1 , останній оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказує, що суд не звернув уваги на не застосування судом строку позовної давності; що у період з червня 2015 року по квітень 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не проживали по АДРЕСА_1 з причини розірвання шлюбу останньої; співвласник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та по адресі АДРЕСА_1 не проживав фактично з 1995 року. Також, апелянт зазначає, що через складну економічну ситуацію в країні він звернувся підписати договір реструктуризації до МКП «Хмельницьктеплокомуненерго», проте отримав відмову з причини вже подачі позову до суду про стягнення заборгованості. Апелянт посилається на те, що з червня 2023 року по листопад 2023 року він вже оплатив частину заборгованості в сумі 16500 грн, однак незважаючи на оплачені суми, позивачем було подано повторний позов.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати рішення в оскаржуваній частині та ухвалити нове про відмову в задоволені позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» погоджується із висновками суду першої інстанції та просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Так, позивач заперечує щодо застосування позовної давності, оскільки відповідач визнає факт отримання наданих послуг спожитої теплової енергії, що підтверджується намірами ОСОБА_1 укласти договір про реструктуризацію з МКП «Хмельницьктеплокомуненерго». Крім того, споживачі визнають свій борг та вже оплатили частину заборгованості у сумі 16500 грн за особовим рахунком № НОМЕР_1 , який відкритий МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» за послуги з теплопостачання на ОСОБА_2 . Також, позивач посилається на те, що у червні 2023 року МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» звернулося до відповідачів із позовом про стягнення заборгованості за період з 01.11.2015 по 30.04.2023, тобто в зв`язку із частковою оплатою боргу, що підтверджується довідкою позивача, що також і не заперечується самим скаржником та враховуючи пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, за яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються, позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності. Поміж того, апелянтом не надано інформації щодо спадкового майна після смерті померлого ОСОБА_2 , у межах вартості якого спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги зі сплати боргу за послуги з теплопостачання.

Згідно частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Положеннями часини 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, що провадження у справі в частині позовних вимог МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» до ОСОБА_2 підлягає до закриття, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією актового запису про смерть №08 від 19.02.2018.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження.

У статті 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Згідно з частиною 1 статі 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина 1 стаття 48 ЦПК України).

Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина 4 статті 25 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 473/1433/18 (провадження № 14-35цс20) викладено такі правові висновки: «Цивільне процесуальне законодавство України не містить норм, які б передбачали здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі. Отже, ЦПК України визначає порядок процесуального правонаступництва лише у тих справах, де сторона учасник процесу, вибула з певних причин, у тому числі й у зв`язку зі смертю після відкриття провадження у справі. У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі. Отже процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому не залежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні. Таким чином, процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи в порядку статті 55 ЦПК України можливо лише шляхом залучення правонаступника померлої сторони за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі, адже залучення правонаступників особи, яка померла до відкриття провадження у справі, суперечить принципам цивільного судочинства. За таких обставин, оскільки чинним законодавством України не передбачено судового вирішення спору з особою, яка на час звернення до суду померла та правоздатність якої відповідно до вимог статті 25 ЦК України припинено, та в силу вказаного вище не могла бути стороною у справі, провадження у справі в частині позовних вимог, пред`явлених до відповідача, який на час звернення з позовом до суду вже помер, підлягало закриттю з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства».

Подібні правові висновки викладено також Верховним Судом у постановах: від 16 травня 2018 року у справі № 183/4229/14 (провадження № 61-5330св18), від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16-ц (провадження № 61-33766сво18), від 05 квітня 2021 року у справі № 200/21020/15-ц (провадження № 61-9921св19) та багатьох інших.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 помер ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) до відкриття Хмельницьким міськрайонним судом провадження у цій справі за позовом МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (09 червня 2023 року).

З урахуванням викладеного вище колегія суддів вважає, що позов МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» до ОСОБА_2 , який помер до відкриття судом першої інстанції провадження у справі, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідно, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість за вказаних обставин ухвалити рішення по суті в частині вимог до ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи та закриває провадження у справі з підстав передбачених статтею 255 ЦК України.

Отже, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2023 року в частині задоволених позовних вимог та стягнення судового збору щодо ОСОБА_2 підлягає скасуванню, а провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.

Разом з тим встановлено, що оскаржує судове рішення Хмельницького міськрайонного суду від 30.10.2023 лише відповідач ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначене судове рішення, яким вирішено їхні права та обов`язки, не оскаржують. А тому зазначене судове рішення в частині вирішених позовних вимог до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в апеляційному порядку не переглядається.

Колегія судді вважає, що апеляційна скарга в оскаржуваній частині до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 20 березня 2006 року між МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , укладено договір про надання послуг з постачання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 15.05.2023 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с. 5).

Відповідно до повідомлення Хмельницького БТІ співвласниками квартири АДРЕСА_2 в розрахунку частки власності в розмірі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 1/4 , ОСОБА_1 (а.с. 11).

Згідно довідки МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» від 19.05.2023 заборгованість з постачання теплової енергії та гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 за період з листопада 2015 року до травня 2023 року становить 58057, 01 грн (а.с. 6 -7).

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_1 14514, 25 грн заборгованості за послуги з теплопостачання, суд першої інстанції виходив із того, що апелянт є власником частки квартири АДРЕСА_2 , до якої позивач надає послуги з теплопостачання. І враховуючи обов`язок власника по утриманню ним майна та враховуючи наявність заборгованості за спожиті послуги, суд пропорційно до частки ОСОБА_1 у праві власності на житло задовольнив позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Так, згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1 Закону України від 9 листопада 2017 року №2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон №2189-VІІІ) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Одним із різновидів комунальних послуг є послуги з постачання теплової енергії та гарячої води (стаття 5 Закону №2189-VІІІ).

Стаття 5 Закону №2189-VІІІ передбачає перелік житлово-комунальних послуг.

Так, відповідно до пункту 2 частини 1 цієї статті комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до статті 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

За змістом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону №2189-VІІІ індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

В силу статті 9 Закону №2189-VІІІ споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно з частиною 6 статті 19 Закону України від 2 червня 2005 року № 2633-ІV «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Із положень частини 1 статті 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1, 2 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Висновки суду узгоджуються із матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірних правовідносин слід застосувати строк позовної давності у відповідності до статті 257 ЦПК України не заслуговують на увагу.

Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина 1 статті 256 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

В силу статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно зі статтею 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що позовна давність - це строк, протягом якого особа може захистити в суді своє суб`єктивне право в разі його порушення, невизнання або оспорення. Законом установлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Позовна давність може бути застосована лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом першої інстанції рішення у справі.

Вчинення особою дій, які свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, є підставою переривання перебігу позовної давності.

Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу з оплати комунальних послуг, може належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу, укладення боржником договору про відстрочення (розстрочення) сплати визнаної боржником заборгованості.

З апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 звертався до позивача для підписання договору про реструктуризацію боргу і зазначає, що за період з червня 2023 року по листопад 2023 року оплатив частину заборгованості в сумі 16500 грн. Факт сплати споживачами заборгованості в сумі 16500 грн за особовим рахунком № НОМЕР_1 , що відкритий на ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнається позивачем у відзиві на апеляційну скаргу.

На думку колегії суддів, такі дії ОСОБА_1 свідчать про визнання співвласником квартири боргу і переривають позовну давність.

Судова колегія констатує, що посилання в апеляційній скарзі про зобов`язання сторін до підписання договору про реструктуризацію заборгованості на період 24 місяці з ОСОБА_1 не може бути вирішено в межах цієї справи за позовом МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) та постачання гарячої води (гарячого водопостачання).

Апеляційний суд вважає, що допущені у рішенні суду в оскаржуваній частині неправильності щодо зазначення прізвища, імені та по-батькові ОСОБА_1 на законність судового рішення не впливають і можуть бути усунуті судом першої інстанції в порядку, визначеному статтею 269 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в цій частині з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судові витрати у зв`язку з переглядом судового рішення перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2023 року в частині позовних вимог та стягнутого судового збору щодо ОСОБА_2 скасувати, провадження у справі за позовом Міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості закрити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2023 року в частині задоволених позовних вимог щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 01 лютого 2024 року.

Судді А.П. Корніюк

Р.С. Гринчук

І.В. П`єнта