Провадження № 2/742/127/24
Єдиний унікальний № 742/6153/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Циганка М.О., за участю секретаря судового засідання Харченко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом неповнолітньої ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Фесик Ігор Анатолійович до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області, Служба у справах дітей Прилуцької міської ради та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,

установив:

Представник позивача неповнолітньої ОСОБА_1 адвокат Фесик Ігор Анатолійович звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Свої позовні вимоги мотивують тим, що батьками неповнолітньої ОСОБА_1 є ОСОБА_4 та відповідач по справі ОСОБА_2 , які перебували в шлюбі з 07 травня 2008 року, але шлюбні стосунки між ними не склалися, у зв`язку із чим рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28.07.2011 року шлюб між ними було розірвано. Після припинення шлюбних відносин відповідач переїхав на інше місце проживання, донька залишилася проживати з матір`ю та знаходилася на її утриманні, і в подальшому відповідач участі у вихованні доньки не брав. У зв`язку із ненаданням фінансової допомоги на утримання доньки, її мати звернулася до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з позовом про стягнення аліментів. Рішенням суду від 22.06.2011 року було стягнуто з відповідача на користь матері ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). В добровільному порядку сплачувати аліменти у присудженому розмірі відповідач відмовлявся, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яку відповідач погасив після того як державний виконавець наклала арешти на його майно і став сплачувати мінімальні аліменти. За весь цей час відповідач майже не з`являвся за місцем її проживання, не приймав участі у її вихованні, лікуванні, фінансовому забезпеченні, психологічному, фізичному, духовному та соціальному розвитку, не відвідував дитячий садок та школу, де навчається його донька. Вважає, що зазначена бездіяльність відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками по вихованню та утриманню його доньки неповнолітньої ОСОБА_1 , є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дитини. Просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Неповнолітня позивачка та її представник в судовому засіданні, позов підтримали та просять його задовольнити.

Позивач неповнолітня ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила що її батько не брав участі у її вихованні, не проявляв ніякого інтересу до неї, спочатку батько обіцяв що буде її забирати на вихідні до себе, але так і не приїздив, ні на свята ні на 1 вересня в школу не проявляв зацікавленості та не приїздив до неї, також коли вона перебувала в лікарні, проте відповідач ніколи не піклувався про її здоров`я та її лікування. Коли вона з матір`ю збиралася їхати відпочивати за кордон, то батько поставив умову, що надасть дозвіл, якщо мама перерахує йому за це гроші. З початком військової агресії росії проти України її батько, проживаючи за кордоном, не запропонував їй приїхати до нього у зв`язку з війною, у зв`язку з чим вона вважає що змінити поведінку відповідача у кращу сторону неможливо, відповідач самоусунувся від виховання свої доньки і взагалі відноситься до неї з байдужістю.

Відповідач в судове засідання не з`явився, проте попередньо надіслав відзив на позовну заяву, де проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить справу розглядати у його відсутність, вказує, що проживає за кордоном, просить суд ухвалити законне рішення .

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що є матір`ю неповнолітньої позивачки, яка її повідомила, що хоче позбавити свого батька батьківських прав. Вона не чинила перешкоди відповідачу у побаченнях з дитиною, її колишній чоловік фактично участі у вихованні дитини не брав, аліментні зобов`язання відповідач виконував з порушеннями, мав заборгованості у різні періоди, але станом на листопад 2023 року заборгованості по аліментах не мав. Вказала суду, що після розлучення із відповідачем, вона перебувала спочатку у цивільному шлюбі із ОСОБА_6 в який вступила протягом першого класу навчання ОСОБА_7 , а у 2022 року вони із ОСОБА_6 офіційно одружилися.

Представник органу опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явився , проте попередньо надіслав письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, при винесенні рішення по справі просять врахувати висновок органу опіки та піклування Прилуцької міської ради та виключно інтереси дитини .

Представник служби у справах дітей Прилуцької міської радив судовому засіданні пояснила, що дана сім`я на обліку у службі як така що перебуває у складних життєвих обставинах не перебувала, просить врахувати висновок органу опіки та піклування Прилуцької міської ради та виключно інтереси дитини в даній справі.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 колишня колега та подруга ОСОБА_5 в судовому засіданні дали показання , що батько ОСОБА_7 фактично участі у вихованні дитини не брав.

Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупості, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 150 СК України визначає обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема батьки зобов`язані виховувати дитину, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Судом встановлено, що заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28.07.2011 р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано, що підтверджується копією рішення (а.с.9). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 25.11.2008 p., актовий запис №582(а.с.10). Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22.06.2011 року було стягнуто з відповідача на користь матері ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), що підтверджується копією рішення (а.с.11).

Згідно наявних документів із виконавчої служби, зокрема розрахунку заборгованості по аліментах за періоди 2016 - 2018 років, ОСОБА_2 мав часткові заборгованості по таких, та погашення такої, як і сестиматичні сплати по аліментах в певні місяці (а.с.12), як вказала в суді колишня дружина ОСОБА_5 ,що станом на листопад 2023 року заборгованості по аліментах він не мав.

Позивач неповнолітня ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем навчання в Прилуцькому закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №7 Прилуцької міської ради Чернігівської області, за роки навчання зарекомендувала себе як старанна і дисциплінована учениця(а.с.43).

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 08 грудня 2023 року за №02-16/8361 орган опіки та піклування дійшов висновку про необхідність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні неповнолітньої доньки ОСОБА_1 . В обґрунтування такого висновку вказано, що зі слів матері, батько здоров`ям , розвитком, навчанням, долею доньки не цікавиться, матеріальної допомоги та утримання та лікування не надає. Спеціалістами служби проведена бесіда з дитиною, яка підтвердила, що саме ці обставини змусили її самостійно звернутись до суду.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, після розлучення сторін, як встановлено судом, відповідач бере участь в утриманні дитини зокрема шляхом аліментних зобов`язань, тобто намагався належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, із пояснень сторін батько дитини тривалий час проживає за кордоном.

У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, перебування за кордоном, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини.

Щодо висновку органу опіки і піклування від 08 грудня 2023 року суд не може взяти його до уваги і покласти в основу рішення про позбавлення батьківських прав відповідача, так як у даному висновку не зазначено жодних мотивів та підстав, з яких орган опіки та піклування прийняв рішення про позбавлення батьківських прав. В даному висновку мається лише посилання на інформацію, отриману зі слів матері та доньки. Крім цього у висновку не вказано: який період часу сім`я перебуває в полі зору служби у справах дітей, які проблемні питання даної сім`ї, які заходи вживалися для вирішення проблемних питань, чи проводилися співбесіди з батьками, чи обговорювалася поведінка батька на засіданнях і чи приймалися відповідні рішення та наслідки таких заходів, чи збиралися та враховувалися характеризуючи дані щодо обох батьків, чи проводилися обстеження умов проживання обох батьків, а також не вказано чи враховувалися зазначені обставини при прийнятті рішення про позбавлення батьківських прав. А навпаки представник служби у суді вказав що дана сім`я на обліку у службі як така що перебуває у складних життєвих обставинах не перебувала.

Щодо пояснень свідків, то суттєвих обставин що повинні прийматись судом при вирішенні даної справи, суду не надано.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивач та її представник не довели, та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю.

Частиною першою ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.12, 13, 81, 258-259, 263, 264, 265, 352, 354, 355, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,

ухвалив:

В задоволенні позову неповнолітньої ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Фесик Ігор Анатолійович до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області, Служба у справах дітей Прилуцької міської ради та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Максим ЦИГАНКО