Справа № 167/1315/23
Номер провадження 2/167/41/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2024 року місто Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Н.В. Шептицької,

з участю:

секретаря судового засідання О.В. Давидюк,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката І.П. Наумчука,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( далі позивач) до ОСОБА_2 ( далі відповідач) про припинення стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

11.12.2023 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про припинення стягнення аліментів, мотивуючи вимоги тим, що він та відповідачка перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.11.2006 року по 12.07.2018 року і від спільного подружнього життя ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , на утримання якого він сплачує аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 02.03.2018 року.

З 2018 року син ОСОБА_3 , який потребує лікування, постійно проживає з позивачем і перебуває на повному його утриманні, що є підставою для припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить припинити стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2023 року, справа передана на розгляд головуючому судді Н.В. Шептицькій ( ас 18).

12.12.2023 року на запит головуючого судді надійшла відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру про місце реєстрації сторін ( ас 21, 22), оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної категорії справ, згідно частини 1 статті 27 ЦПК України.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 12.12.2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання на 11.01.2024 року ( ас 24-25).

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 11.01.2024 року заяву відповідача про відкладення підготовчого засідання повернуто без розгляду, підготовче засідання відкладено на 01.02.2024 року, витребувано від ОСОБА_2 докази, щодо поважності її неявки в підготовче засідання 11.01.2024 року ( ас 37-39).

Позивач та його представник в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у заяві, просили позов задовольнити. Позивач просив судові витрати, понесені при сплаті судового збору, залишити за ним і не стягувати з відповідача.

Відповідач в підготовчому засіданні позовні вимоги визнала і не заперечувала щодо задоволення позовних вимог.

Враховуючи визнання позову відповідачем в підготовчому засіданні, суд зазначає наступне.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідач в підготовчому засіданні подала заяву про визнання позову ОСОБА_1 , яка не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Суд роз`яснив відповідачу наслідки визнання позову, які їй зрозумілі.

Вказані обставини є підставою для ухвалення рішення в підготовчому засіданні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

В підготовчому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.11.2006 року по 12.07.2018 року і від спільного подружнього життя у сторін народилося четверо дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 02.03.2018 року ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 лютого 2018 року і до досягнення дітьми повноліття, з врахуванням індексації стягуваних сум відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

В підготовчому засіданні встановлено, що з 2018 року син сторін - ОСОБА_11 , який потребує лікування, постійно проживає з позивачем і перебуває на його утриманні.

Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За ч. 3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини.

Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.

Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно зі ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України, має на меті скасування їх присудження.

Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

З урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Матеріали справи і пояснення сторін свідчать про те, що син сторін - ОСОБА_11 проживає разом з позивачем по справі та перебуває на його утриманні, а тому ОСОБА_1 вправі вимагати припинення стягнення аліментів.

Системний аналіз норм сімейного законодавства дозволяє суду зробити висновок, що оскільки право на стягнення аліментів належить тому з батьків, з яким проживають та на утриманні якого перебувають діти, він може бути звільнений від сплати аліментів, що були присуджені за рішенням суду у разі істотної зміни обставин, а саме спільного проживання із дітьми та здійснення їх повного утримання.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд у підготовчому засіданні доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими і підставними, а тому підлягають до задоволення.

Судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 11, 13, 77-81, 83, 141, 200, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів задовольнити.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Рожище Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, - з дня набрання рішенням суду законної сили.

Судові витрати слід залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Дата складення повного тексту рішення суду: 02.02.2024 року.

Головуючий суддя Н.В. Шептицька