Житомирський апеляційний суд
Справа №289/348/24 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О. О.
Категорія 56 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Житомирі цивільну справу № 289/348/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» про повернення безпідставно стягнутих коштів, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 4 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Кириленка О.О.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 21 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис № 31222 про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором у розмірі 25012 грн. 50 коп.

На підставі вищевказаного виконавчого напису було відкрито виконавче провадження №66378313 про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 23812 грн. 50 коп., а також 1200 грн. за вчинення виконавчого напису.

Позивач вказує, що рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2022 року визнано виконавчий напис № 31222 від 21 травня 2021 року, таким що не підлягає виконанню.

Зазначає, що під час виконання вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. з нього були стягнуті кошти.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив повернути безпідставно стягнуті кошти у розмірі 9420 грн. 16 коп.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 4 квітня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 9420 грн. 16 коп.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 968 грн. 96 коп. судового збору та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 15 000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині стягнення судових витрат за надання професійної правничої допомоги та ухвалити в цій частині нове судове рішення, - про відмову у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг),виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.2 ст. 141 ЦПК України. Проте, у частині третій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

На думку відповідача, суд не дослідив достовірність поданих ОСОБА_1 доказів щодо надання йому правничої допомоги адвокатом. Зокрема, не з`ясував, чи відповідає відображена в документах інформація щодо характеру виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) документам і інформації, які містяться у матеріалах справи.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Звертає увагу на те, що у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, вказано, що суд може відступити від загального правила (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Таким чином, при вирішенні питання про компенсацію понесених стороною витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності та допустимості. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але невиключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяві клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто твердження, що зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги безпосередньо пов`язане з наявністю клопотання, є неправильними, оскільки перш за все суд має визначити, чи є обґрунтованим визначений розмір і чи є підстави для відмови стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-7, 9 ст. 141 ЦПК України.

Вважає, що вартість виконаних представником заявника робіт є завищеною, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру у розумінні приписів ч.3 ст. 141 ЦПК України, не є співмірною зі складністю справи, а відтак відповідні витрати підлягають перерозподілу з урахуванням вимог вищезазначеної норми.

Відповідач наголошує, що в матеріалах справи відсутні відповідні докази щодо понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правову допомогу, зокрема, документи про сплату за надані адвокатом послуги, що, в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну допомогу.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі № 922/2604/20, де вказав, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Отже, оскільки витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн. не підтверджені належним чином, а вартість наданих послуг є завищеною та необґрунтованою, вважає, що стягненню з нього не підлягають.

У відзиві представник позивача адвокат Приведьон В.М., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Вказує, що матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин, відсутні. Звертає увагу на те, що аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 1 грудня 2021 року у справі № 607/14338/19-ц, від 4 червня 2019 року № 9901/350/18, від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат на правничу допомогу покладається виключно на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, а тому посилання відповідача на ту обставину, що суд не врахував критерії співмірності є безпідставним.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив відшкодувати понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

На підтвердження цих витрат до позовної заяви долучено договір про надання правничої допомоги №1/9 від 2 січня 2024 року, який свідчить про те, що адвокат Приведьон В.М. надавав позивачеві правничу допомогу у справі за його позовом до ТОВ « Фінансова компанія « Онлайн Фінанс» про повернення стягнутих за виконавчим написом нотаріуса коштів.

Пунктами 4.2 та 4.3 цього договору передбачено, гонорар адвоката в суді першої інстанції становить 15000 грн й визначається детальним описом та розрахунком наданих послуг, які затверджуються клієнтом. Гонорар адвоката оплачується клієнтом протягом 60 днів після набрання рішенням суду законної сили.

До договору долучено опис та розрахунок наданих послуг (робіт) , у якому міститься перелік адвокатських послуг, а саме: аналіз чинного законодавства України та дослідження судової практики; збір доказів; підготовка позовної заяви; прийняття участі в засіданнях суду ( у випадку необхідності). Вартість цих послуг визначена сторонами у розмірі 15000 грн.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до положень ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст.137 ЦПК України також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами ( ч.5 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зроблено висновок про те, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

У вказаній постанові також зазначено, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при визначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуг годин помножена на вартість такої ( однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України №5076-VI як « форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 та адвокат Приведьон В.М. дійшли згоди про фіксований розмір гонорару, який становить 15000 грн., відтак та обставина, що позивачем не долучено докази оплати витрат на правову допомогу, не свідчить про неможливість розподілу цих витрат.

Безпідставним є також й посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд не врахував критерій співмірності витрат на правничу допомогу, оскільки відповідач не подав до суду відповідне клопотання, адже обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається виключно на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Так, розгляд цієї справи відбувся в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Копія ухвали про відкриття провадження доставлена до Електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», що підтверджується відповідною довідкою (а.с.19).

Таким чином, відповідач мав можливість скористатися своїм правом щодо звернення до суду з клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду в частині розподілу витрат на правничу допомогу.

В іншій частині рішення не оскаржується, отже не є предметом апеляційного перегляду.

Керуючись ст.ст.259,268,367,368, 374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» залишити без задоволення, а рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 4 квітня 2024 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу,- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: