Справа № 279/6471/24
провадження №2/279/2214/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2024 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Коваленко В.П.

секретаря Лепесевицької В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу №279/6471/24 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Дубенчук Михайло Вікторович до ОСОБА_2 , про стягнення боргу в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Дубенчук М.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідачки на його користь в порядку регресу 2470,00 доларів США.

Позов обґрунтовує тим, що під час перебування у шлюбі з відповідачкою вони придбали квартиру АДРЕСА_1 . 05.10.2006 року він ОСОБА_1 отримав у РБ "Аваль" кредит на суму 18 000 доларів США для купівлі вищевказаної квартири з кінцевою датою погашення 04.10.2026 року. Після розірвання шлюбу, ним в рахунок погашення заборгованості за особисті кошти було внесено 4940 доларів США . У зв`язку з тим, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї, просить суд, стягнути з відповідачки відповідні грошові кошти, що складає половину від суми , сплаченої ним за борговим зобов`язанням.

Відповідачкою ОСОБА_2 поданий відзив на позов, у якому вона просить відмовити задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не подано доказів , що саме ці кошти по вищевказаному кредитному договорі були витрачені на придбання житла. Термін кредитного договору спливає 04.10.2026 року і доказів його дострокового погашення позивачем не надано.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, , оцінивши досліджені в судовому засіданні докази на предмет належності, допустимості та достатності у їх логічному взаємозв`язку, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що з 01.11.2003 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15.02.2022 року (а.с.7).

Під час перебування у шлюбі сторони 25.09.2006 року купили квартиру АДРЕСА_1 , яку оформили на ОСОБА_1 (а.с.5).

Судом також встановлено, що рішенням Коростенського міськрайонного суду від 23.10.2023 року було прийнято рішення про поділ майна, яким за відповідачкою визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , як майно, яке набуте у шлюбі, однак позивач, вважаючи, що вказана квартира була придбана за спільні кошти подружжя які були взяті ним на своє в кредит в РБ "Аваль" , звернувся до суду про стягнення 1/2 частини сплачених ним в рахунок погашення кредиту після розірвання шлюбу коштів із відповідачки у порядку регресу.

У якості доказу позивач подав суду копію кредитного договору, довідку про операції за кредитом, копії квитанції , які свідчать про те, що вказаний кредитний договір укладався та що він сплачував кредитні кошти. Враховуючи вищезазначене, сторона позивача вважає, що вказані зобов`язання є спільним зобов`язанням подружжя і відповідачка, як один із подружжя, має нести солідарну відповідальність за виконання вищенаведеного зобов`язання.

Відповідно до ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Ч.1 ст. 544 ЦК України передбачено, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу/регрес/ до кожного з решти солідарних боржників у рівних частках, якщо інше не встановлено договором або законом, з вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частина 1 ст. 21 Сімейного Кодексу України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

За таких обставин, згідно з нормами сімейного законодавства, умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 20 лютого 2013 року у справі № 6-163цс12.

Вирішуючи вказані позовні вимоги, суд посилається на ч. 3 ст. 61 СК України та ч. 4 ст. 65 цього Кодексу, які передбачають, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (частина 3 ст. 65 СК України).

Тлумачення частини 4 ст. 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності таких умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, якщо другий з подружжя дав свою письмову згоду на укладення такої позики. Указаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 20 лютого 2013 року у справі № 6-163цс12 .

З поданого кредитного договору №014/1841/74/95827 від 05.10.2006 року видно , що саме ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредитні кошти до 04.10.2026 року. Кредитні зобов"язання позивача договором поруки забезпечені не були, відповідачка письмову згоду на укладення такої позики не надавала, а отже не має відповідати за вказаним зобов`язанням.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, ст.61,62 СК України суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в порядку регресу, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Коростенського

міськрайонного суду В.П. Коваленко