Справа №443/1246/23
Провадження №2/443/38/24
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

29 січня 2024 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Трибоківці в особі Бібрської міської ради Львівської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому із врахуванням уточненої позовної заяви просить: встановити факт проживання ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із ОСОБА_3 , однією сім`єю більше п`яти років в с.Трибоківці Жидачівського району Львівської області до часу відкриття спадщини, тобто до моменту смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановити факт належності ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Трибоківці Жидачівського району Львівської області, Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 2087, зареєстрованого 09.04.1997 року на ім`я ОСОБА_4 ; визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,01 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №2087 від 09.04.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації №181 від 03.04.1997 року та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за №813.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його тітка по батьковій лінії ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,01 умовних кадастрових гектари, що належало померлій, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №2087 від 09.04.1997 року. Згідно довідки Бібрської міської ради №471 від 15.11.2022 року, ОСОБА_3 дійсно була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . За вказаною адресою разом з нею була зареєстрована ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 братова, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від імені ОСОБА_3 у виконкомі колишньої Баковецької сільської ради заповіт не посвідчувався. ОСОБА_3 власної сім`ї не мала, а тому найближчими родичами на час її смерті крім нього, була також його матір ОСОБА_2 , оскільки його батько позивача та відповідно брат покійної ОСОБА_4 помер значно швидше, а саме у 1973 році. Зазначає, що він спадщину після смерті ОСОБА_3 не прийняв, оскільки на момент смерті із нею не проживав, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався та не вчиняв дій, що свідчать про її прийняття. Натомість, його матір ОСОБА_2 постійно проживала однією сім`єю із ОСОБА_3 до часу відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, вступила в управління та володіння спадковим майном, а тому вважалася такою, що прийняла спадщину, однак юридично не оформила своїх спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Баковецької сільської ради, площею 1,14 умовних кадастрових гектари, належне померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0187171 від 18.12.2017 року. Також у склад спадщини увійшло право на земельну частку (пай) на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,01 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №2087 від 09.04.1997 року, що вона фактично успадкувала після смерті ОСОБА_3 , однак юридично не оформила своїх спадкових прав. На випадок своєї смерті ОСОБА_2 залишила заповіт від 18.11.1987 року, посвідчений секретарем Баковецької сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №49, в користь нього. Стверджує, що він прийняв спадщину після смерті своєї матері, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, а згодом звернувся до приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу І.М. Подвадцятника із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом відносно права на земельну частку (пай) на території Баковецької сільської ради, площею 1,17 умовних кадастрових га, внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №191/2017, а 09.02.2018 року йому видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом відносно права на земельну частку (пай) на території Баковецької сільської ради, площею 1,17 умовних кадастрових гектари.

28.06.2023 позивач звернувся до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу І.М. Подвадцятника з метою отримання свідоцтва про права на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , однак нотаріус відмовив, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Баковецької сільської ради, що належали ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої була ОСОБА_2 , яка проживала з нею однією сім`єю та прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав. Окрім того, ним самостійно виявлено, що у свідоцтві про смерть тітка вказана як ОСОБА_3 , а у довідці відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 07.06.2023 року, Сертифікат серії ЛВ №2087 зареєстровано на ОСОБА_4 , тобто є певні розбіжності у написанні прізвища власника сертифікату.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 12.07.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 08.09.2023 року в порядку витребування доказів зобов`язано приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Подвадцятника І.М. в строк до 06 жовтня 2023 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал або належним чином завірені копії спадкової справи №191/2017, яка заводилася після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21.09.2023 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Подвадцятником І.М. надіслано копію спадкової справи №191/2017, яка заводилася після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

13.10.2023 року представником позивача адвокатом Яременко І.О. подано заяу про уточнення позовних вимог.

Ухвалою від 13.11.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, з мотивів викладених у позовній заяві, просили позов задоволити, не заперечили проти ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача Бібрської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву та клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не надходило.

У зв`язку з цим суд визнає неявку представника відповідача неповажною та вважає, що у відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України справу можливо слухати у відсутності відповідача (заочний розгляд), оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Заслухавши вступне слово позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно свідоцтва про народження виданого вдруге серія НОМЕР_1 , 30.10.1928 року у с.Репехів, Жидачівського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.8).

Відповідно до посвідки про народження серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.36).

Як вбачається з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.6 на звороті, 35 на звороті), останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 06.09.2004 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла тітка позивача по батьковій лінії ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 , виданим Баковецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 10.08.1995 року (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,01 умовних кадастрових гектари, що належало померлій, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №2087 від 09.04.1997 року (а.с.15).

Згідно довідки Бібрської міської ради №471 від 15.11.2022 року, ОСОБА_3 дійсно була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . За вказаною адресою разом з нею була зареєстрована ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 братова, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від імені ОСОБА_3 у виконкомі колишньої Баковецької сільської ради заповіт не посвідчувався.

Оскільки ОСОБА_3 заповіту не залишала, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Стаття 530 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Допитаний як свідок ОСОБА_1 , в судовому засіданні дав покази про те, що ОСОБА_3 була його тіткою по батьковій лінії, яка жила однієї сім`єю разом із його батьками, оскільки своєї сім`ї ОСОБА_3 не мала. ОСОБА_3 працювала в колгоспі. Сертифікат на пай на ім`я ОСОБА_3 у нього немає, однак в сільській раді дізнався про наявність сертифікату на ім`я тітки - ОСОБА_3 ..

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні дала покази про те, що являється дружиною позивача. Батьки її чоловіка жили в с.Трибоківці однією сім`єю із ОСОБА_3 , яка була сестрою свекра. ОСОБА_3 працювала в колгоспі, мала пай.

Відтак судом встановлено, що єдиним спадкоємцем (стаття 530 ЦК УРСР 1963 року) за законом, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 була тільки ОСОБА_2 , та на момент її смерті не було осіб, які б могли спадкувати за законом у спосіб передбачений ст.529 ЦК УРСР 1963 року (перша черга спадкування).

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Оскільки ОСОБА_2 постійно проживала із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ст.549 ЦК УРСР 1963 року, вважалася такою, що її прийняла, проте юридично не оформила, що також підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №71267512 від 25.01.2023, де відсутня інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 , виданим повторно Жидачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 21.11.2017 року (а.с.12, 31).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Баковецької сільської ради, площею 1,14 умовних кадастрових гектари, належне померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0187171 від 18.12.2017 року (а.с.41-42).

Також у склад спадщини увійшло право на земельну частку (пай) на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,01 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №2087 від 09.04.1997 року, що вона фактично успадкувала після смерті ОСОБА_3 , однак юридично не оформила (ас.15).

За життя ОСОБА_2 , 18.11.1987 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Баковецької сільської ради Василик М.М. та зареєстрований в реєстрі за № 49, згідно якого остання все своє майно заповіла своєму сину ОСОБА_1 (а.с.13, 32).

На день смерті заповідачки ОСОБА_2 даний заповіт не змінений і не скасований, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №50304373 від 15.12.2017 року (а.с.37).

Згідно довідки Новострілищанської селищної ради №2084 від 12.12.2018 року, ОСОБА_2 , 1912 року народження постійно проживала в АДРЕСА_1 , до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . До дня смерті та на день смерті ОСОБА_2 , разом із нею проживав син ОСОБА_1 , 1945 року народження, який здійснював догляд за хворою мамою та займався похороном. В колишній Баковецькій сільській раді від ОСОБА_2 посвідчувався заповіт, який не змінено і не скасовано (а.с.34).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Судом також встановлено, що крім позивача, інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 не було, що підтверджується також матеріалами спадкової справи №171/2017 (а.с.29-44).

ОСОБА_1 , звернувся до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Подвадцятника І.М. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого нотаріусом було заведено спадкову справу №171/2017.

При цьому, як вбачається із матеріалів спадкової справи №171/2017із заявою про прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 звертався тільки позивач (а.с.30).

09.02.2018 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається із права на земельну частку (пай), яка перебуває в колективні йвласності ССП «За волю» розташованої на території Баковецької сільської ради, площею 1,14 умовних кадастрових гектари, належне померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0187171 від 18.12.2017 року (а.с.14, 44).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, а саме на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Однак, постановою приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Подвацятника І.М. №49/02-14 від 28.06.2023 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його матері - ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Баковецької сільської ради, що належали ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої була ОСОБА_2 , яка проживала з нею однією сім`єю та прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав (а.с.17).

Крім того, позивачем самостійно виявлено, що у свідоцтві про смерть тітка вказана як ОСОБА_3 , а у довідці відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 07.06.2023 року, Сертифікат серії ЛВ №2087 зареєстровано на ОСОБА_4 , тобто є певні розбіжності у написанні прізвища власника сертифікату.

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У п.п. 2,21 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому орядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із падкодавцем, проживання з ним однією сім`єю постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом.

Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Метою встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем.

Одночасно суд бере до уваги і той факт, що позивач позбавлена можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем.

Згідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту.

Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами та показами свідка в їх сукупності достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала разом із ОСОБА_3 однією сім`єю більше п`яти років в с.Трибоківці Жидачівського району Львівської області до часу відкриття спадщини, тобто до моменту смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також факт належності ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Трибоківці Жидачівського району Львівської області, Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 2087, зареєстрованого 09.04.1997 року на ім`я ОСОБА_4 , а тому позов у цих частинах є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Предметом спору у даній справі є право на земельну частку (пай), яка знаходиться на території Баковецької сільської ради.

Оскільки, правовідносини з приводу спадкування виникли у березні 1999 року, то відповідно до Перехідних положень ЦК України 2003 року регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Стаття 534 ЦК УРСР 1963 року визначає, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.1 ст.550 ЦК УРСР).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивачка стверджує, що правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачено.

Доказом того, що покійна ОСОБА_3 отримала право на середню земельну частку (пай) на території Баковецької сільської ради, маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №2087, зареєстрованого 09.04.1997 року, реєстраційний номер 813, площа земельної ділянки 2,01 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 03.04.1997 р. №181, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 07.06.2023 року (а.с.15).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування вищезазначеною земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у відділі не зареєстровано.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Баковецькоїсільської ради Жидачівського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт проживання ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ОСОБА_3 однією сім`єю більше п`яти років в с.Трибоківці Жидачівського району Львівської області до часу відкриття спадщини, тобто до моменту смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити факт належності ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Трибоківці Жидачівського району Львівської області, Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 2087, зареєстрованого 09.04.1997 року на ім`я ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,01 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №2087 від 09.04.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації №181 від 03.04.1997 року та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за №813.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 06 лютого 2024 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка