16.12.2024 Справа № 363/4105/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Котлярової І.Ю.,

за участі секретаря - Дрозд В.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Побережник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: Орган опіки та піклування Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Усманова Є.І., яка діє в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні житлом, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивачі та малолітні діти мають зареєстроване місце проживання та фактично проживають в будинку АДРЕСА_1 . Будинок в якому проживають позивачі розділений на дві частини з окремими входами та в одній частині проживають позивачі, в якій також мають зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , його дружина та син ОСОБА_8 , 2014 року народження, а в іншій частині будинку проживають відповідачі ОСОБА_6 (сестра ОСОБА_9 , померлого чоловіка ОСОБА_3 ) та її син ОСОБА_7 разом із своєю дружиною. Фактично родина ОСОБА_1 мешкає за іншою адресою, але в будинку зберігаються його речі і він часто відвідує будинок та позивачів. Будинок в якому проживають сторони спору, збудував ще ОСОБА_10 , а ОСОБА_9 допомагав йому в цьому. ОСОБА_3 проживала в цьому будинку разом зі своїм чоловіком ОСОБА_9 де і народились і виросли ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , а пізніше і діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . В іншій частині будинку проживали ОСОБА_10 (спадкодавець) з дружиною ОСОБА_11 , а також ОСОБА_6 з сином ОСОБА_7 . За час проживання в будинку всі вели спільне господарство, спільно дбали про будинок, спільно займались його улаштуванням та утриманням. Після смерті у 2003 році ОСОБА_9 , у 2015 році ОСОБА_11 та у 2016 році ОСОБА_10 ОСОБА_6 успадкувала будинок за заповітом, складеним ОСОБА_10 . Після оформлення спадщини на ОСОБА_6 , вона як новий власник запевнила, що будинок залишається у спільному користуванні з позивачами, що позивачі і в подальшому будуть проживати в своїй частині будинку, а в другій частині продовжать проживати відповідачі. За згодою ОСОБА_6 як нової власниці ОСОБА_3 укладала договори на утримання частини будинку, Ліпіліни облаштовували свою частину будинку, ремонтували її, встановлювали столярні вироби (вікна). Однак, восени 2020 року відповідачі почали створювати позивачам нестерпні умови життя і вимагати, щоб позивачі всією сім`єю висилилися з будинку, в якому вони проживали все життя, і в якому зареєстровані. Після категоричної відмови позивачів виселитися з будинку, що відбулося на початку вересня 2020 року, відповідачі вдалися до протиправних дій, спрямованих на створення умов, які унеможливлювали проживання позивачів в будинку. Відповідачі постійно погрожують позивачам, лякають дітей, висувають протиправні вимоги щодо порядку користування житлом, перешкоджаючи користуванню житлом. Фактично відповідачами створені умови, за яких проживання в будинку дітям є неможливим. Іншого житла позивачі не мають і вважають, що мають право на користування вказаним житлом та вимагати усунення перешкод у цьому. Позивачі вважають, що не можуть бути позбавлені права користування будинком, проте на даний час позбавляються внаслідок незаконних дій відповідачів. Відповідачі шляхом відключення частини будинку, в якій проживають позивачі від електропостачання, перешкоджають позивачам у користуванні житлом, наражають здоров`я позивачів на небезпеку. У перешкодах у вільному доступі до будинку (замки на воротах та хвіртках), в перешкодах, що створюються для доступу лікаря до хворої і неможливості внаслідок цього отримати вчасно медичну допомогу, проявляється домашнє насильство з боку відповідачів, що спричиняє певні душевні страждання для всіх позивачів. Представник позивачів зазначила, що моральна шкода, спричинена спільними незаконними діями відповідачів по виселенню позивачів оцінюється кожним з позивачів окремо та полягає в наступному: для ОСОБА_3 - порушення нормального порядку проживання (вимушена постійно перебувати в будинку, щоб не опинитися на вулиці, оскільки назад потрапити не буде змоги); душевні страждання від неможливості вийти з будинку через обмеження в пересуванні з боку відповідачів (замки на воротах та хвіртці); душевні страждання через постійне побоювання опинитися на вулиці; стрес через неможливість отримати медичну допомогу внаслідок дій відповідачів; погіршення самопочуття й незручності через створення відповідачами несприятливих умов для проживання в будинку шляхом відключення частини будинку від мережі електропостачання; страх через постійні погрози відповідачів щодо виселення, виламування дверей, викидання речей тощо; розрив сімейного зв`язку і із дочкою та онуками, які не можуть проживати в будинку, відключеному від електропостачання. ОСОБА_3 оцінює завдану спільно відповідачами моральну шкоду в 20000 грн. Для ОСОБА_1 - порушення нормального порядку проживання (вимушена постійно відшукувати місце проживання для своїх дітей, для себе, адже перебувати в будинку дітям небезпечно через відсутність нормального опалення); душевні страждання через постійне побоювання опинитися на вулиці з двома дітьми; стрес через вимушену розлуку із дітьми через необхідність догляду за хворою матір`ю, яка залишається у спірному будинку; страх через постійні погрози відповідачів щодо виселення, виламування дверей, викидання речей тощо; розрив сімейного зв`язку із матір`ю, яка залишається проживати у будинку в той час, як діти там проживати не можуть. ОСОБА_3 оцінює завдану спільно відповідачами моральну шкоду в 20000 грн. Для ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - перебування матері і бабусі у постійному стресі і як наслідок погіршення взаємовідносин у родині; неможливість отримувати дошкільну освіту за зареєстрованим місцем проживання; негативні відчуття внаслідок постійного переїзду з місця на місце; стрес від розірвання зв`язку із бабусею. ОСОБА_1 як законний представник своїх дітей оцінює таку шкоду, що завдана кожній дитині, у 5000 грн. Наголосила на тому, що іншого житла позивачі не мають, ОСОБА_3 є пенсіонеркою за віком, хворіє та на даний час оформлює інвалідність, ОСОБА_1 не може працювати, адже доглядає дитину до досягнення нею трирічного віку. Позивач ОСОБА_1 має статус матері одиначки, отримує соціальну допомогу, як малозабезпечена родина та єдиними засобами для існування позивачів є соціальні виплати та пенсія. На підставі викладеного просила суд зобов`язати відповідачів усунути перешкоди позивачам у користуванні житлом, розташованим за адресою АДРЕСА_1 , заборонивши відповідачам або будь-яким особам від їх імені, перешкоджати вільному доступу до зазначеного будинку та подвір`я, на якому він розташований та заборонивши перешкоджати відповідачам, або будь-яким особам від їх імені, забезпеченню належних умов проживання позивачів у будинку; встановити порядок користування жилими приміщеннями будинку АДРЕСА_1 , виділивши у спільне користування позивачам кімнати 1-2, 1-3 та 1-4 площею 27 кв.м, веранду 1-1 площею 19.9 кв.м із влаштованою кухнею та санвузлом 1-7, ганок «І», площею 5.5 кв.м.; надати дозвіл ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладати договори з енергопостачальними, газопостачальними організаціями, комунальними підприємствами щодо підключення до відповідних мереж та обслуговування виділеної у спільне з іншими позивачами користування частини жилих приміщень будинку; стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по 20 000 грн. 00 коп. на кожну та на кожну дитину по 5000 грн. 00 коп.

В подальшому від представника позивачів до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій просила суд залишити частину зустрічних позовних вимог без розгляду, зокрема в частині зобов`язання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 усунути перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у користуванні житлом, розташованим за адресою АДРЕСА_1 заборонивши ОСОБА_6 та ОСОБА_7 або будь-яким особам від їх імені, перешкоджати вільному доступу до зазначеного будинку та подвір`я на якому він розташований та заборонивши перешкоджати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 або будь-яким особам від їх імені, забезпеченню належних умов проживання позивачів у будинку; встановлення порядку користування жилим приміщенням будинку АДРЕСА_1 , виділивши у спільне користування ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Ліпіліну Микиті Тарасовичі кімнати 1-2,1-3, та 1-4 площею 27 кв.м., веранду 1-1 площею 19.9 кв.м. із влаштованою кухнею та санвузлом 1-7, ганок «І», площею 5.5 кв.м.; надання дозволу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладати договори з енергопостачальними, газопостачальними організаціями, комунальними підприємствами щодо підключення до відповідних мереж та обслуговування виділеної у спільне з іншими позивачами користування частини жилих приміщень будинку. Вимоги в частині стягнення моральної шкоди внаслідок виселення та фактичного позбавлення житла також уточнила та просила стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду на користь позивачів по 200 000 грн. 00 коп. на кожного, мотивуючи розмір збільшення моральної шкоди тим, що станом на дату подання даної уточненої заяви усунення перешкод в користуванні та вселення є неможливим, оскільки в квартирі АДРЕСА_2 де проживали позивачі відсутнє опалення, електропостачання, проводяться ремонтно-будівельні роботи, умов для проживання та перебування немає. А також зазначила, що дана сума визначена позивачами з огляду на тривалість та глибину моральних страждань, які викликані необхідністю кардинальної зміни встановленого укладу для всіх позивачів, переживання з приводу відшукання житла, докладання додаткових зусиль до налагодження побуту, зухвалість поведінки відповідачів, неможливість відновлення законного права у попередньому стані, тривалість порушеного права на майбутнє. Відтак моральну шкоду позивачі на даний час оцінюють в розмірі 200 000 грн. 00 коп.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 09.12.2020 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , яка також діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , треті особи: ОСОБА_7 , Демидівська сільська рада Вишгородського району Київської області (Орган опіки та піклування) про усунення перешкод у користуванні майном.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03.06.2021 року замінено неналежну третю особу Демидівську сільську раду Вишгородського району Київської області, як орган опіки та піклування належною третьою особою Службою у справах дітей Димерської селищної ради.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26.08.2021 року прийнято до спільного розгляду з позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , яка також діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , треті особи: ОСОБА_7 , Служба у справах дітей Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області про усунення перешкод у користуванні майном зустрічний позов ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: Служба у справах сім`ї та дітей Вишгородської районної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні житлом та зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03.03.2023 року зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в частині зобов`язання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 усунути перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у користуванні житлом, розташованим за адресою АДРЕСА_1 заборонивши ОСОБА_6 та ОСОБА_7 або будь-яким особам від їх імені, перешкоджати вільному доступу до зазначеного будинку та подвір`я на якому він розташований та заборонивши перешкоджати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 або будь-яким особам від їх імені, забезпеченню належних умов проживання позивачів у будинку; встановлення порядку користування жилим приміщенням будинку АДРЕСА_1 , виділивши у спільне користування ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кімнати 1-2,1-3, та 1-4 площею 27 кв.м., веранду 1-1 площею 19.9 кв.м. із влаштованою кухнею та санвузлом 1-7, ганок «І», площею 5.5 кв.м.; надання дозволу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладати договори з енергопостачальними, газопостачальними організаціями, комунальними підприємствами щодо підключення до відповідних мереж та обслуговування виділеної у спільне з іншими позивачами користування частини жилих приміщень будинку - залишено без розгляду.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03.03.2023 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.01.2024 року залучено Орган опіки та піклування Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору, на стороні позивача за зустрічними позовними вимогами до участі у розгляді даної цивільної справи.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03.10.2024 року прийнято відмову представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвоката Богуш М.К. від позову. Провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , яка також діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , треті особи: ОСОБА_7 , Служба у справах дітей Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області про усунення перешкод у користуванні майном закрито.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 31.10.2024 року залучено до участі в справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: Служба у справах сім`ї та дітей Вишгородської районної державної адміністрації про стягнення моральної шкоди, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, замінивши третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Службу у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення із викладених у позові підстав, надали аналогічні пояснення викладеним у позові.

Представник відповідача ОСОБА_6 адвокат Побережник А.О. у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала та просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Крім того, від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що доводи позивачів про те, що відповідачами вчиняються неправомірні дії щодо виселення та домашнє насильство є безпідставними, не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами. На підтвердження такого доводу позивачі надають копії звернень на адресу служби у справах дітей та селищної ради, однак такі звернення не є свідченням / підтвердженням того, чи в дійсності мали місце описані у зверненні факти реальної дійсності та останні потребують також встановлення і перевірки. Щодо повідомлюваних позивачами фактів, начебто вчиненого ОСОБА_6 економічного насильства щодо них, у вигляді відімкнення електроенергії, зазначила, що ОСОБА_6 21 жовтня 2017 року набула права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , що є предметом спору - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого батька, - спадкодавця ОСОБА_10 . У будинку (за однією адресою) на момент його успадкування ОСОБА_6 було встановлено 2 лічильника. ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» листом вих. № 231 від 10.09.2020 року, що був отриманий ОСОБА_6 орієнтовно наприкінці вересня (точна дата невідома), повідомило її про те, що згідно нормативних документів за однією адресою має бути встановлений один лічильник, другий буде демонтований та про те, що ОСОБА_6 має подати заяву, в якій вказати, який лічильник підлягає демонтажу. Будучи зобов`язаною виконати вимоги організації електропостачання, ОСОБА_6 була змушена написати заяву на демонтаж лічильника, що і мало місце орієнтовно 10.10.2020 року. Таким чином будь-який умисел ОСОБА_6 щодо демонтажу лічильника відрізання електроенергії, як про це стверджують позивачі відсутні. Зазначені обставини (відключення електроенергії) були предметом оцінки Вишгородського районного суду Київської області та Київського апеляційного суду у справі № 363/231/21 на предмет наявності у діях ОСОБА_6 складу адміністративного правопорушення (домашнього насильства, економічного насильства). Однак відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 14.04.2021 року у даній справі було задоволено апеляційну скаргу адвоката Почерняк Ірини Сергіївни, та вирішено постанову судді Вишгородського районного суду Київської області від 01 лютого 2021 року щодо ОСОБА_6 скасувати та провадження в адміністративній справі на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України. Тому вважає, що позивачі безпідставно посилаються на зазначені обставини. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вказують, що мають право на користування спірним житлом, як члени сім`ї власника будинку в тому ж обсязі, що і власник, іншого житла не мають. Проте, інше житло у - ОСОБА_6 та членів її сім`ї - сина ОСОБА_7 та його дружини, також відсутнє. Водночас, реєстрація 11 осіб на житловій площі у 84,1 кв.м.. будинку, власником якого є ОСОБА_6 , в першу чергу порушує її права на належні умови проживання у власному ж майні із дотриманням санітарних вимог (рекомендованої законодавством житлової площі на одну особу), облаштування побуту. Законодавством не встановлено будь-яких підстав чи умов, які б надавали переваги Ліпіліним перед ОСОБА_6 на проживання у будинку, що б ставило ОСОБА_6 у скрутне становище. Також зазначила, що ОСОБА_3 та її діти із сім`ями мають у володінні та користуванні власний будинок АДРЕСА_3 , який залишився після смерті батьків ОСОБА_3 , а тому вважає необґрунтованими доводи позивачів, що вони стануть безхатченками. Позивачі не є членами сім`ї власника будинку, спільне господарство, побут не ведуть. Вимоги щодо стягнення моральної шкоди вважає необґрунтованими, оскільки її відшкодування можливе за умови порушення права особи, факт чого не доведений, та крім того позивачами не обґрунтовано, з чого вони виходили при обрахунку розміру такої шкоди. На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Представники третіх осіб до суду не з`явилися, подали заяви в яких просили розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Будучи присутніми у судовому засіданні при прийняття рішення покладалися на розсуд суд, та наголосили про неможливість порушення прав малолітніх дітей.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивачів, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Судом встановлено, що головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 був ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з облікової картки погосподарського обліку на 2011-2015 роки. Як вбачається, з облікової картки погосподарського обліку за вказаною адресою мають зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 (невістка), ОСОБА_1 (онук), ОСОБА_1 (онука), ОСОБА_6 (донька), ОСОБА_7 (онук), ОСОБА_14 (третя особа).

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_10 , на праві приватної власності належить житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 помер, що вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого Виконавчим комітетом Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області, 29.11.2016 року.

Зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.10.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3949, посвідченого державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори, Пушняк М.О. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 101507344 від 25 жовтня 2017 року, вбачається, що ОСОБА_6 , є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про склад сім`ї та реєстрації за місцем проживання від 21.10.2020 року № 951 виданої Демидівською сільською радою Вишгородського району Київської області ОСОБА_1 , остання проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Особовий рахунок відкрито на ОСОБА_6 та в будинку зареєстровані: ОСОБА_6 голова домогосподарства, ОСОБА_7 син, ОСОБА_3 невістка, ОСОБА_1 племінник, ОСОБА_1 племінниця, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 онуки, ОСОБА_12 невістка, ОСОБА_13 онук, ОСОБА_15 громадянська дружина сина, ОСОБА_14 третя особа.

Відповідно до довідки від 29.09.2020 року № 842 виданої Демидівською сільською радою Вишгородського району Київської області ОСОБА_1 разом зі своїми дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що до набуття ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про на право на спадщину за заповітом на будинок АДРЕСА_1 та після у ньому були зареєстровані та проживали позивачі. Вказаний будинок фактично розділений на дві частини та в одній частині проживали позивачі, а в іншій частині будинку проживають відповідачі.

Факт користування позивачами частиною будинку також підтверджується договорами про користування електричною енергією, про надання послуг з газопостачання укладені ОСОБА_3 з відповідними установами, актом перевірки та прочищення димових і вентиляційних каналів житлових та громадських будинків, а також квитанціями про їх оплату, з яких встановлено, що особовий рахунок було відкрито на ОСОБА_3 .

З наявних в матеріалах справи звернень ОСОБА_1 до органів опіки та піклування Демидівської сільської ради, Вишгородського відділу поліції ГУ НП в Київській області, Служби у справах дітей та сім`ї Київської обласної державної адміністрації, Служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації, Вишгородської районної державної адміністрації та наданих відповідей (висновків, довідок) на такі звернення, встановлено, що між сторонами протягом тривалого часу існують неприязні відносини щодо порядку користування житловим будинком розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_6 . Так, зокрема вбачається, що ОСОБА_6 перешкоджає заявниці ОСОБА_1 користуватися частиною будинком де проживає заявниця з двома неповнолітніми дітьми та матір`ю, відключила частину будинку від електропостачання, а також перешкоджає доступу лікаря до матері, шляхом закриття хвіртки на замок. Вказане також підтверджується, актом обстеження матеріально побутових умов проживання від 26.11.2020 року та актом від 04.12.2020 року складених депутатами Демидівської та Димерської селищних рад Прищепою К.М. та ОСОБА_16 в присутності свідків.

З листа ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» від 10.09.2020 року № 231 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 було встановлено два лічильника, та один з них за заявою ОСОБА_6 було демонтовано, що вбачається з акту ПрАТ «Київобленерго» від 10.10.2020 року.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 16.09.2022 року складеного начальником служби у справах дітей Димерської селищної ради Денисовою С.М., спеціалістом І категорії ССД Кокеровою О.В. з метою обстеження умов проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_4 , встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2 проводяться ремонтно-будівельні роботи, опалення, світлопостачання відсутнє, меблів і побутової техніки не має. Умов для проживання і перебування не має. Для виховання та розвитку дітей умови відсутні. В квартирі АДРЕСА_2 ніхто не проживає та дітей під час обстеження в будинку не виявили.

З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 має статус матері одиначки, отримує соціальну допомогу, як малозабезпечена родина та єдиними засобами для існування позивачів є соціальні виплати та пенсія.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що знайома з позивачами та ОСОБА_1 є її кумою. Кацалап ОСОБА_18 та ОСОБА_19 їй відомі, бачила їх декілька разів. Зазначила, що діти ОСОБА_1 завжди були доглянуті, нагодовані та у будинку було прибрано. До неї зателефонувала ОСОБА_20 та попрохала їй допомогти, оскільки її тітка та двоюрідний брат створили неможливі умови проживання дітей, тобто були створені всі умови для того, що її висилити, постійно були крики та сварки з їхнього боку. Враховуючи, що діти не могли проживати в створених ОСОБА_21 умовах без світла тепла, вони приїхали та забрали ОСОБА_22 з дітьми до себе, які в них проживали на протязі 4-6 місяців. З ОСОБА_21 не спілкувалася, бачила їх один раз на хрестинах дитини. Пояснила, що останній раз у будинку ОСОБА_23 була коли забирали дітей в кінці листопада 2020 року. Коли забирали дітей, то ОСОБА_22 їх передавала через паркан, оскільки вони були зачинені цепом із навісним замком. В будинку залишилась проживати матір ОСОБА_24 , яку ОСОБА_22 їздила та провідувала, оскільки матір перелізти через паркан фізично не могла.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_25 суду пояснив, що мешкає з 2019 року в с. Демидів. У 2020 році познайомилися з ОСОБА_22 , потім познайомився з братом ОСОБА_26 та на початку знайомства все було нормально та дружно. Пояснив, що ініціатором конфліктів був ОСОБА_27 , оскільки почав відключати електроенергію. Згодом він почав допомагати ОСОБА_22 , дав їм переноску для того, щоб вони могли користуватися світлом. На хвіртці висів замок з цепком, щоб ОСОБА_22 та її матір не могли вийти. Цеп на хвіртці висів до тих пір поки не виселили ОСОБА_22 . Допомагав ОСОБА_22 вивозити їх речі та коли їх вивозив, то речі були у плісняві, у зв`язку із тим, відповідачі відрізали їм світло та тепло та вони там перебували в куртках. Будинок був жахливий оскільки все було у плісняві, а двері були пошкоджені сокирою, замки вирубані.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_28 суду пояснила, що сторони їй відомі, оскільки проживають поруч. Жили вони в мирі, поки був живий ОСОБА_10 . Пояснила, що ОСОБА_6 є конфліктною людиною та неодноразово чула, як ОСОБА_18 виражалась нецензурною лексикою в сторону ОСОБА_23 . Бачила цеп та замок на паркані, а також коли викликали поліцію, та коли відключали електроенергію. Ліпіліни з маленькими дітьми були виселені з будинку взимку. Також бачила, що у ОСОБА_23 металеві двері, які були пошкоджені, мабуть їх намагалися відчинити сокирою.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_29 суду пояснив, що перебував в дружніх відносинах з батьком ОСОБА_30 . Бачив, що постійно висить замок на паркані та особисто звертався до голови сільської ради із повідомленням, що за зачиненими дверима із цепком перебувають люди, приїжджає поліція. Особисто конфлікту який існує між ОСОБА_23 та ОСОБА_21 не бачив та не чув.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_31 суду пояснила, що ОСОБА_21 та ОСОБА_23 їй відомі, оскільки вони є сусідами і бачила, як ОСОБА_27 неодноразово на ОСОБА_22 викликав поліцію, виганяли з будинку та повісили замок на хвіртку, після чого ОСОБА_22 змушена була перелазити через паркан, оскільки ключи були виключно у ОСОБА_21 . Зі слів сусідів їй відомо, що в частині будинку де проживали ОСОБА_23 опалення не було та ОСОБА_21 ОСОБА_19 вибив двері та сам почав збирати речі ОСОБА_23 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_32 суду пояснив, що йому відомі ОСОБА_23 . З ОСОБА_33 з 1988 року перебував в дружніх відносинах, а ОСОБА_21 є його сусіди. Вказав, що ОСОБА_34 на своїй половині збудував гараж, скважину, опалення. Був свідком, як ОСОБА_23 відключили електроенергію. Під час відключення електроенергії були присутніми тільки ОСОБА_21 . Бачив, як замок висів з цепом на паркані та ОСОБА_27 не пускав нікого, навіть поліцію на подвір`я та виносив документи лише щодо права власності.

Показання свідків є такими, що узгоджуються між собою та не суперечать наданим до суду доказам.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

До способів захисту цивільних прав та інтересів віднесено припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення (пункти 3 та 4 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина четверта статті 9 ЖК України).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine») від 02 грудня 2010 року, поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зав`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Відповідно до частини четвертої статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19), від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20), підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, дійшла висновку, що позбавлення особи права користування житлом можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України.

У частині першій статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Позивачі свої вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовують саме неправомірними діями відповідачів, які створювали перешкоди у користуванні частиною будинку в якому вони були зареєстровані та проживали на протязі тривалого часу, що завдало їм моральних страждань.

Тлумачення ст. 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (ухвала Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанова Верховного Суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства».

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61 1132св22).

Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_6 , позивачі зазнали моральних страждань, дія вчинена відповідачем призвела до того, що порушився звичайний, нормальний спосіб життя позивачів, вони зазнали душевних страждань, вимушені витрачати зусиль для відновлення своїх прав.

Доводи представника відповідача ОСОБА_6 про те, що позивачі чинять ОСОБА_6 , як власнику майну перешкоди у користуванні належним їй будинком не є слушними, оскільки вони були зареєстровані і там проживали з дозволу колишнього власника будинку, а сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи шляхом його успадкування, не свідчить про вчинення позивачами перешкод у його користуванні.

Враховуючи, що матеріалами справи встановлено обставини, які свідчать про неможливість позивачів користуватися частиною будинку, у зв`язку із вчинення власником будинку дій, які унеможливлювали таке користування та проживання, зокрема відключення частини будинку від електропостачання та тепла, вішання замків на двері, що змушувало позивачів винаймати житло для себе та своїх дітей, а також необхідність звертатися до органів поліції та суду за захистом порушених прав, суд вважає наявними передбачені законом підстави для стягнення з ОСОБА_6 , як власника будинку на користь позивачів моральної шкоди в розмірі 50 000, 00 грн. на кожного, що є розумним та справедливим, виходячи з характеру спору та доказів, наданих позивачами на підтвердження її спричинення.

Такий розмір відшкодування моральної шкоди, на думку суду, відповідає вимогам розумності та справедливості з врахуванням наведених обставин, а також відповідає поведінці відповідача ОСОБА_6 . Крім того суд враховує, що ОСОБА_6 жодних доказів на спростування викладених обставин суду не надала.

Заявлений позивачами розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 200 000 гривень на кожного є завищеним та не повною мірою відповідає характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнали позивачі, суті спірних правовідносин та засадам розумності, виваженості та справедливості.

Що стосується позовних вимог в частині солідарного стягнення моральної шкоди з відповідачів, то суд зазначає, що ОСОБА_7 не є власником будинку та позивачами не доведено, що останній заподіяв їм будь-яку моральну шкоду пов`язану з протиправними діями по здійсненню перешкод щодо користування будинком, власником якого він не є.

Тому, суд не вбачає підстав для покладання на відповідача ОСОБА_7 цивільної відповідальності за порушення прав позивачів у цій справі.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню, а порушене право позивачів захисту.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-13, 76-83, 88, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: Орган опіки та піклування Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , моральну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , моральну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення суду виготовлений 26 грудня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивачі: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 ), яка також діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 ).

Відповідачі: ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_6 ), ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_6 ).

Треті особи: Орган опіки та піклування Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області (код , місцезнаходження: 07330, Київська область, Вишгородський район, смт. Димер, вул. Соборна, 19), Служба у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області (, місцезнаходження: 07330, Київська область, Вишгородський район, смт. Димер, вул. Соборна, 19).

Суддя І.Ю. Котлярова