П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року місто Київ

справа № 759/6169/24 провадження №22-ц/824/15002/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргуОСОБА_1 , подану адвокатом Левківським Богданом Казимировичем,

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року, ухвалене у складі судді Петренко Н.О.,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвокатата Левківського Б.К. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зміну (зменшення) розміру аліментів.

Позов обгрунтовано тим, що 19 січня 2008 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 8 вересня 2010 року шлюб між сторонами розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва.

16 вересня 2010 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва з позивача стягнуто аліменти на утримання дитини.

Станом на березень 2024 року майновий, матеріальний та сімейний стан позивача суттєво змінився, що унеможливлює подальшу сплату аліментів у визначеному рішенням суду розмірі.

Посилаючись на зазначені обставини, просив зменшити розмір аліментів, встановлений рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 16 вересня 2010 року, до 1/6 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну (зменшення) розміру аліментів.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Левківський Б. К. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року у справі та ухвалити нове рішення, якимзадовольнитипозовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд неправильно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи щодо матеріального стану позивача.

Зазначає, що відповідно до довідки про доходи від 30.10.2023 №3 сукупний дохід позивача за період з 02.03.2020 по 30.09.2023 становить 1 222 862,85 грн. однак, судом не встановлено розмір доходу позивача за конкретний календарний місяць, що призвело до хибного уявлення висновку суду щодо відсутності змін у розмірі доходу позивача.

Вказує,що загальний дохід отриманий позивачем у розмірі 1222862,85 грн необхідно розділити на кількість місяців протягом яких було отримано такий дохід - 42 календарні місяці, що відповідно дорівнює 29115,78 грн.. Разом з тим, зазначений середньомісячний розмір доходу слід ділити на всіх членів нової сім`ї позивача, дружину та її доньку, яка проживає разом з позивачем та його дружиною. Відповідно отриманий середньомісячний розмір доходу необхідно розділити на трьох членів сім`ї, така сума становить 9705,26 копійок.

Звертає увагу, що в матеріалах цивільної справи відсутня інформація про розмір доходу позивача у період з 30.09.2023 року по час ухвалення судового рішення у справі, тобто за десять календарних місяців.

Судом першої інстанції не було проаналізовано ще один доказ, а саме відповідачем надано до суду постанову державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Києва від 26.02.2018 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина ОСОБА_1 , зазначена постанова містить інформацію щодо наявності заборгованості у позивача зі сплати аліментів. Існування заборгованості зі сплати аліментів суд не врахував, як доказ існування змін у матеріальному стані позивача, а відповідно не було враховано зазначену обставину при ухваленні рішення.

Судом не надано належної оцінки та не проведено аналізу відсутності оформленої відповідно до процесуального закону відповідей відповідача як свідка на поставлені позивачем питання. Взагалі суд не звернув уваги на зазначену обставину і не зобов`язав відповідача надати відповіді на поставлені позивачем питання, оформлені відповідно до вимог чинного цивільного процесуального закону України, що також призвело до неможливості встановлення всіх необхідних обставин справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Вказує, що звертаючись до суду з цим позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, ОСОБА_1 не надав суду будь-яких доказів того, що його матеріальний стан погіршився, порівняно із майновим станом на час ухвалення рішення про стягнення аліментів.Також зміна сімейного стану платника аліментів та зміна останнім місця роботи не може бути безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Тому вважає,що суд повністю аргументовано, з дотриманням всіх норм законодавства, дійшов висновку, що розмір аліментів на дитину, що стягується за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 вересня 2010 року, справа № 2-6350/10, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач змінив сімейний стан без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення доньки та суперечитиме її інтересам.

В судове засідання ОСОБА_6 не з`явилася, про місце, день і час розгляду справи була повідомлена, до суду подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі.

Представник ОСОБА_1 адвокат Левківський Б.К. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено,що сторони перебували у шлюбі, який зареєстрований 19 січня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис за №50, який рішенням Деснянського районного суд м. Києва від 08 вересня 2010 року розірвано.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 вересня 2010 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання доньки у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку.

Судом установлено, що ОСОБА_1 перебуває у шлюбі, зареєстрований 17 грудня 2021 року Деснянським ВДРАЦС у місті Києві, актовий запис № 1428, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Відповідно до довідки про доходи від 30 жовтня 2023 року №3 сукупний дохід позивача за період з 02 березня 2020 року по 30.09.2023 року становить 1 222 862,85 грн.

Відповідачем надано до суду постанову державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Києва від 26 лютого 2018 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду будь-яких доказів того, що його матеріальний стан погіршився, порівняно із майновим станом на час ухвалення рішення про стягнення аліментів. З матеріалів справи не вбачається, що доходи позивача із того часу зменшилися.

Зменшення розміру аліментів на утримання дитини сторін, у зв`язку з тим, що у позивача змінився сімейний стан, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини, та суперечитиме її інтересам.

Лише зміна сімейного стану платника аліментів не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Судом також враховано, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, у даному випадку на матір.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції за наступних підстав.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 141СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (статті 182 СК «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», статті 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі»).

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України (Постанова ВС від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження 61-51сво18)).

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану у зв`язку з одруженням; перебування дружини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на його утриманні.

Посилання позивача на те, що на його утриманні також перебуває дитина дружини ОСОБА_7 , є безпідставними та жодним чином не впливають на обов`язок батька утримувати власну дитину.

Колегія суддів критично ставиться до тверджень позивача про погіршення його матеріального стану, оскільки матеріали справи не містять належних доказів про зменшення його доходів за період після ухвалення рішення суду першої інстанції про стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що перешкоджає сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

При цьому апеляційний суд зауважує, що наявність заборгованості зі сплати аліментів не може бути належним доказом неможливості сплати аліментів позивачем у визначеному рішенням суду розмірі та погіршення його матеріального стану.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2022року у справі № 712/6313/21.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Колегія суддів враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обидва з батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку, матір.

Встановлений рішенням Деснянського районного суду м.Київ від 16 вересня 2010 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без доведення значного погіршення матеріального становища платника аліментів, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_2 та суперечитиме її інтересам.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, що перешкоджає сплаті аліментів у визначеному судом розмірі, а зміна сімейного стану - одруження не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував норм чинного законодавства при вирішенні спору, є безпідставними.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення суду без змін, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.259, 268, 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Левківським Богданом Казимировичем, залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Постанова складена 23 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус