ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9535/24 Справа № 183/360/24 Головуючий у першій інстанції: Сорока О. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 посилаючи на те, що 03 липня 2021 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач матеріальну допомогу не надає, матеріальне забезпечення дитини повністю покладене на позивачку. Працювати вона не має змоги, так як знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач є працездатною особою, інших дітей та непрацездатних членів сім`ї на утриманні не має, може утримувати її до досягнення дитиною трирічного віку. Тому, ОСОБА_2 просить стягнути зі ОСОБА_1 аліменти на її утримання як дружини, у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини, - задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 10 січня 2024 року і до досягнення сином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_1 та звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив, в якому вона просила апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - залишити без змін.

Апелянт надав заперечення на відзив, ставить питання про стягнення з нього аліментів на утриманні дружини у розмірі 1/8 частини з усіх видів його доходів.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб 03.07.2021 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про що складено відповідний актовий запис №186 (а.с. 3).

Сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області, актовий запис №824 (а.с. 4).

Малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю, що не заперечується відповідачем. При цьому, ОСОБА_2 не працює, її дохід складається лише з одноразової допомоги при народженні дитини в розмірі 860,00 грн. щомісячно, інших джерел доходів не має.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, судовим наказом Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2024 року у справі №183/10851/24 стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 21 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частинами 2, 4 та 6 ст. 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно з ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.

Виходячи з викладеного, встановивши, що ОСОБА_1 є працездатним, має задовільний стан здоров`я; приймаючи до уваги, що дитина сторін, яка не досягла трирічного віку, проживає з позивачкою, яка здійснює за нею догляд, у зв`язку з чим не працює, а відтак потребує матеріальної допомоги від відповідача, право на отримання якої передбачено законом; виходячи з засад розумності та справедливості, а також дотримання балансу інтересів сторін, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/4 частки від усіх доходів відповідача.

Колегія також звертає увагу, що відповідач частково визнає позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини в обсязі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу), що підтверджується змістом апеляційної скарги (а.с. 43-49).

Посилання апелянта на те, що стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини його заробітку ставить його в скрутне матеріальне становище, оскільки на його утриманні перебуває дружина, яка тимчасово не працює, та пасинок, не можуть бути беззаперечними аргументами його незадовільного матеріального становища, що унеможливлює надання матеріальної допомоги для позивачки до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/4 частини доходів.

Ні місцевому, ні апеляційному суду не надано апелянтом доказів щодо перебування саме на його утриманні пасинка; не наведено правового обгрунтування утримання апелянтом пасинка.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач внаслідок стану здоров`я чи інших об`єктивних причин не може надавати матеріальну допомогу дружині у розміні 1/4 частини доходів апелянта до досягнення сином - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Доводи апелянта про те, що він у добровільній формі систематично сплачує аліменти на сина, на підтвердження чого надає квитанції від 26.01.2024, 23.02.2024, 29.03.2024, 26.04.2024, 28.05.2024, 28.06.2024, не спростовують висновки суду по даній справі, оскільки предметом позову у даній справі є стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, а не стягнення аліментів на дитину.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом вимог матеріального чи процесуального закону, які б призвели до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 25 грудня 2024 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова