Єдиний унікальний номер 722/1896/24
Номер провадження 2/722/479/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді Унгуряна С.В.

секретаря Сімак О.І.

з участю:

представника позивача Копитової Е.Р.

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сокиряни цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання неукладеними договорів позики,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Копитова Е.Р., діючи в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_3 про визнання неукладеними договорів позики.

На обґрунтування позовних вимог представник позивача посилалася на те, що 17.06.2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, про що свідчить боргова розписка, у якій зазначено, що відповідач надав ОСОБА_4 кошти в сумі 2800 доларів США.

14.09.2021 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, про що свідчить боргова розписка, у якій зазначено, що відповідач надав ОСОБА_4 кошти в сумі 2000 доларів США.

ОСОБА_5 є рідною мамою позивачки ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла в м.Сокиряни Дністровського району Чернівецької області. Після її смерті відповідно до положень ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина.

06.06.2023 року ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчука В.М. було подано заяву, як претензію кредитора, відносно спадкового майна померлої ОСОБА_4

27.06.2023 року за вих.№48/02-14 приватний нотаріус Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчук В.М. надіслав ОСОБА_3 відповідь, в якій підтвердив отримання ним вищезазначеної заяви та повідомив, що про видачу свідоцтва про право на спадщину його буде повідомлено письмово.

01.08.2023 року за вих.№63/02-14 приватний нотаріус Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчук В.М. повідомив ОСОБА_3 про те, що 01.08.2023 року ним за реєстровим №2871 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 .

Згідно із зазначеним свідоцтвом про право на спадщину за законом єдиною спадкоємицею ОСОБА_4 є її донька ОСОБА_2 , а спадщина складається з автомобіля марки MERCEDES-BENZ, комерційний опис SPRINTER 416 CDI, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами НОМЕР_1 , білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 17.02.2022 року органом ТСЦ 7345.

У свідоцтві також зазначено про те, що даний автомобіль належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 23.05.2013 року органом ТСЦ 7345.

Про існування боргових розписок від 17.06.2018 року та від 14.09.2021 року ОСОБА_2 стало відом після того, як на її адресу з боку ОСОБА_3 було направлено досудову вимогу від 04.08.2023 року, в якій відповідач пропонував з метою досудового врегулювання спору задовольнити заявлені вимоги кредитора у розмірі 4800 доларів США шляхом сплати одноразовим платежем.

До дати отримання досудової вимоги 04.08.2023 року ОСОБА_2 не було відомо, що ОСОБА_4 отримувала від будь-кого та будь-яку суму грошей. На момент смерті ОСОБА_4 у вересні 2022 року ОСОБА_2 виповнилось майже 18 років, але мати ніколи не повідомляла дитині про наявні боргові розписки та не підтверджувала факту отримання грошей у позику, не показувала, що має значні кошти та за якої мети має їх використовувати.

Згідно ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи той факт, що про наявність боргових розписок ОСОБА_2 стало відомо у серпні 2023 року, відповідно вказана дата є початком перебігу строку позовної давності для звернення до суду для захисту свого порушеного права.

У поданій позовній заяві представник позивача зазначала про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не збігатися з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Крім того, вказувала на те, що боргова розписка повинна містити такі дані: назва (розписка, боргова розписка); повні дані того, хто отримує кошти (прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, паспортні дані або/та податковий код, адреса проживання/реєстрації); не має бути жодних умовних скорочень, всі дані тільки повністю; повні дані того, хто надав кошти (прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, паспортні дані або/та податковий код, адреса проживання/реєстрації); точна сума грошових коштів: цифрами та прописом (літерами); валюта в якій передано кошти: долари США, евро, гривні тощо, конкретна дата або подія, до якої особа має повернути кошти; підписи сторін; дата укладення.

Враховуючи викладене, зазначала про те, що в порушення вимог ст.ст.1046, 1047, 1049 ЦК України, в борговій розписці від 17.06.2018 року відсутні паспортні дані ОСОБА_4 , її індивідуальний податковий номер, за яким можна встановити особу, паспортні дані та індивідуальний податковий номер особи ОСОБА_3 , дата народження, за якими можна встановити його особу, як позикодавця.

Також, в цій розписці відсутня чітко визначена сума, яку позичальник має повернути у строк до 17.08.2018 року. Вказана фраза «дану суму зобов`язуюсь повернути...» написана після зобов`язання сплачувати щомісячно відсотки і тому можна розуміти, що зобов`язання та строк до 17.08.2018 року відносяться саме до неї.

У зазначеній розписці відсутній підпис позикодавця ОСОБА_3 , як сторони за договором позики, на підтвердження надання та отримання позичальником ОСОБА_4 вказаних грошових коштів.

Щодо боргової розписки від 14.09.2021 року, представник позивача вказувала на те, що в ній відсутні істотні умови договору позики, а саме паспортні дані та індивідуальний податковий номер особи ОСОБА_3 , дата народження, за якими можна встановити його особу, як позикодавця, підпис ОСОБА_3 , як сторони за договором позики, на підтвердження надання та отримання позичальником ОСОБА_4 вказаних грошових коштів. Дана розписка має виправлення в даті народження ОСОБА_4 .

Крім того, у розписках наявні умовні скорочення, недопустимі за умовами договорів такого виду зобов`язань.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Однак, з тексту як боргової розписки від 17.06.2018 року, так і боргової розписки від 14.09.2021 року не можливо встановити фактичну передачу ОСОБА_4 від ОСОБА_3 зазначених в них сум в розмірі 2400 доларів США та 2000 доларів США, оскільки в розписках вказано «беру» замість «отримала». Застосування дієслова в теперішньому часі означає, що дія відбулася у момент повідомлення про неї. Тобто, з тексту розписки не вбачається моменту передання грошових коштів, що є обов`язковою умовою для того, щоб договір вважався укладеним.

Отже, умови договорів позики не підтверджують, що укладаючи ці договори сторони засвідчили факт передачі грошових коштів, який відбувся у момент їх підписання. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Зі спірних боргових розписок цього встановити не можливо, іншими належними та допустимими доказами з боку ОСОБА_3 про такий факт не підтверджено під час направлення досудової вимоги на адресу позивача у серпні 2023 року.

Крім того, відсутні підстави вважати та прийняти за належний документ самі боргові розписки, оскільки написані нібито власноруч ОСОБА_4 , вони такими не являються. За життя ОСОБА_4 мала інший почерк, а підпис на боргових розписках не ідентичний підпису на паспорті ОСОБА_4 та інших документах власноруч написаних позичальником, зокрема рецептів з її кулінарної книги, які долучені до позовної заяви.

Частиною 1 ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

За таких обставин, за відсутності встановленого факту отримання позичальником ОСОБА_4 грошей від позикодавця, представник позивача вважає, що договори позики є неукладеними.

Просила визнати неукладеними договори позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 17.06.2018 року на суму 2800 доларів США та від 14.09.2021 року на суму 2000 доларів США.

25.09.2024 року від представника відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник позовні вимоги не визнала та просила у їх задоволенні відмовити, вказуючи на те, що обставини, на які позивачка посилається як на підставу для задоволення позовної заяви, в повному обсязі не є обґрунтованими та не відповідають дійсності. Зокрема, представник відповідача зазначала, що як вбачається із умов договору позики від 17.06.2018 року та від 14.09.2021 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , факт одержання позичальником позик підтверджується розписками. Позикодавець передав позичальникові позику безпосередньо при підписанні розписок. Текст розписок про отримання позики від 17.06.2018 року та від 14.09.2021 року містить інформацію про те, що позичальник ОСОБА_4 взяла від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2800 та 2000 доларів США відповідно. В розписці зазначено, що гроші отримані в борг. Таким чином, вважає, що складені та підписані ОСОБА_4 розписки підтверджують як факт укладення договору позики, так і факт отримання нею від ОСОБА_3 грошової суми та обов`язок її повернути. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 січня 2019 року при розгляді справи №388/1354/17-ц (провадження № 61-45859св18), у якому зазначено, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. На момент подання позову позивачка, яка є спадкоємцем боржниці, не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що її мати ОСОБА_4 не складала та не підписувала боргові розписки від 17.06.2018 року та 14.09.2021 року, а також не отримувала визначену в них суму коштів. Враховуючи викладене, вважає, що відсутні підстави для визнання вказаних правочинів неукладеними.

Представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Копитова Е.Р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та з наведених у позовній заяві підстав просила їх задовольнити в повному об`ємі.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Ясінська Я.О. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала та, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, просила у їх задоволенні відмовити.

Позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленими про час, дату і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Позивачка ОСОБА_2 подала до суду клопотання, у якому просила справу розглядати за її відсутності, при цьому позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач ОСОБА_3 про причини своєї неявки суд не повідомив.

Заслухавши вступні слова представників сторін, показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , дослідивши письмові докази, які містяться у матеріалах даної справи, а також матеріали цивільної справи №722/232/24 (№2/722/162/24), всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 17.06.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики грошових коштів на суму 2800 доларів США, що підтверджується борговою розпискою від 17.06.2018 року (а.с.12).

14.09.2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики грошових коштів на суму 2000 доларів США, що підтверджується борговою розпискою від 17.06.2018 року (а.с.10).

Як вбачається із копії паспорта серії НОМЕР_4 та копії паспорта у вигляді ID-картки, ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_8 (а.с.13-14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла (а.с.16).

Після смерті ОСОБА_9 , спадщину прийняла її донька ОСОБА_2 , якій 01.08.2023 року було видано свідоцтво на право власності на спадщину за законом, а саме на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», комерційний опис SPRINTER 416 CDI, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5 (а.с.15).

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 03.10.2024 року, яка винесена у цивільній справі №722/232/24 (№2/722/162/24) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 успадкований після смерті ОСОБА_9 борг в сумі 4800 доларів США, шляхом звернення стягнення на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», комерційний опис SPRINTER 416 CDI, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5 , зареєстрований 17.02.2022 року органом ТСЦ7345.

Зокрема, як було встановлено судом апеляційної інстанції, 17.06.2018 року та 14.09.2021 між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 виникли правовідносини із договорів позики грошових коштів, боргові розписки містять усі визначені законом (істотні) умови договору позики та в них чітко зазначено як про отримання в борг грошових коштів, так і про обов`язок та строк їх повернення, позичальник не виконала свої зобов`язання за вказаними договорами та отримані в борг кошти в розмірі 4800 доларів США не повернула позикодавцю.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладені вимоги закону, суд вважає, що зазначені вище обставини щодо існування між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 зобов?язальних правовідносин, в тому числі щодо отримання боржником грошових коштів, встановлені у постанові Чернівецького апеляційного суду від 03.10.2024 року, не підлягають доказуванню, а отже доводи представника позивачки в цій частині є необгрунтованими.

Крім цього, суд вважає необгрунтованими доводи представника позивачки з приводу того, що вищевказані боргові розписки ОСОБА_9 власноруч не складалися та не підписувалися.

Так, відповідно до частин 1 та 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Разом з тим, в порушення вищезазначених вимог закону, позивачкою та її представником під час судового розгляду справи не було надано суду належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження вищевказаних обставин, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог. При цьому, стороною позивача в ході судового розгляду справи не заявлялося клопотання щодо проведення відповідної почеркознавчої експертизи з метою спростування виконання рукописного тексту боргових розписок та їх підпису саме боржником ОСОБА_9 .

Відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Із урахуванням викладених вимог закону, суд також не бере до уваги показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з приводу того, що їх донька ОСОБА_9 не могла позичити у ОСОБА_3 вказані вище грошові кошти, оскільки на той час не потребувала їх, так як рішення суду у даних цивільно-правових відносинах про підтвердження одержання позичальником від позикодавця грошей у відповідності до вимог ст.1051 ЦК України не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на встановлені під час судового розгляду фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позивачкою та її представником не було доведено належними, достатніми та достовірними доказами обставин, на які вони посилалися у позові як на підставу своїх вимог, а тому суд вважає, що законних підстав для визнання неукладеними договорів позики від 17.06.2018 року та від 14.09.2021 року немає.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 12, 13, 81, 141, 212, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України,суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимогОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання неукладеними договорів позики відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В.Унгурян

Повне судове рішення складено 25.12.2024 року.